Съдържание

РАБОТНА ГРУПА

Беседи от книгата "МУСАЛА олтар на Бога"

19.07.2019 – "Пред прага на храма" и "Прости и Сложни движения"

20.07.2019 – "Живите сили в природата"

21.07.2019 – "Възможности"

22.07.2019 – "Развитие на съзнанието"

23.07.2019 – "И Петър го взе настрана"

24.07.2019 – "Новата азбука"

25.07.2019 – "Хубави чувства"

26.07.2019 – "За Слава Божия"

27.07.2019 – "Единство и общност"

28.07.2019 – "Господар и слуга"

29.07.2019 – "Пред новата епоха"

30.07.2019 – "Божествения и човешкия свят"

31.07.2019 – "Закон за частите и цялото"

ЛДШ

Беседи от книгите "Царския път на душата" и "В храма на Седемте Рилски езера"

01.08.2019 – "Радвайте се", 6.08.1935

02.08.2019 – "Царският път на душата", 7.08.1935

03.08.2019 – "Млад, възрастен и стар", 9.08.1935

04.08.2019 – "Две естества", 11.08.1935

05.08.2019 – "Божественият ръб", 12.08.1935

06.08.2019 – "Новораждане", 14.08.1935

07.08.2019 – "Несъвместими неща", 16.08.1935

08.08.2019 – "Пробни страдания", 18.08.1935

09.08.2019 – "Ценност на нещата", 21.08.1935

10.08.2019 – "Проява на Любовта", 23.08.1935

11.08.2019 – "Сочни храни", 25.08.1935

12.08.2019 – "На планината", 16.08.1929

13.08.2019 – "Абсолютната чистота", 21.08.1929

14.08.2019 – "Интуиция", 23.07.1930

15.08.2019 – "Скришната стаичка", 30.07.1930

16.08.2019 – "На езерата", 1.08.1930

17.08.2019 – "Задължително право", 6.08.1930

18.08.2019 – "Първия ден", 8.08.1930

19.08.2019 – "Наближило е Царството Божие", 10.08.1930

20.08.2019 – "Начало и край", 13.08. 1930

21.08.2019 – "Поучения и наставления на планината", 15.08.1930

22.08.2019 – "Благословена между жениете", 17.08.1930

23.08.2019 – "Виждане и съзнаване", 19.08.1930

РАБОТА ГРУПА

24.08.2019 – "Носител на Божиите мисли", 19.08.1930

25.08.2019 – "Познава гласа Му", 20.08.1930

26.08.2019 – "Божествена връзка", 21.08.1930

Вместо въведение

През 1922 г. Учителя летува с голяма група братя и сестри от София и провинцията в Боровец, в така нареченото Горско училище. По време на летуването той организираше излети из околността, особено до красивата поляна Шумнатица, а често и до връх Мусала. През 1924 г. летувахме при долните Мусаленски езера, на едно възвишение, което се спуска от връх Мусала надолу като било и разделя долините на Бели и Черни Искър. Тази местност Учителя нарече "Незнайният връх АБ и БА". Там бе с малка група ученици от Специалния клас и държа няколко беседи.

От 1925 г. започнаха редовните летувания на Мусала. Бивакът се установяваше край долните две Мусаленски езера и редовно се излизаше за изгрев на връх Мусала. Пребиваването там продължаваше 3-5-7 до 10 дни. Тези екскурзии се правеха при по-сурови условия. Повечето братя и сестри бяха без палатки, някои имаха навеси. Спасители бяха огньовете, около които се грееха и сушаха. Такива общи мусаленски летувания имаше през 1925, 1926, 1927, 1928 и 1929 г. От 1929 г. започна летуването при Седемте рилски езера и така до 1942 г.

След 1929 г. нямаше общи летувания на връх Мусала, но Учителя пак го посещаваше с малки групи през 1934, 1935, 1937, 1938, 1940 г.

Боян Боев

Из "Акордиране на човешката душа"

Пред прага на Храма

1. Божията Любов изразява пълния живот.

2. Пълният живот изразява Божията Любов.

3. Пълният живот и пълната Любов изразяват човека.

4. Благостта съгражда сърцето.

5. Изпрати ни, Господи, благия Си Дух, да оживотвори душите ни.

6. В Духа Ти ние познахме Любовта Ти.

7. Да ни озари милостта Ти.

8. Въздигни делото Си.

9. Съгради дома Си.

10. Въдвори Царството Си.

11. Внеси Правдата Си.

12. Изпрати Виделината Си.

13. Да се развесели душата ни в Твоето явление.

14. Да се зарадват всичките, които Те любят.

15. Да бъдем едно с Теб през всичките векове.

16. Благословен Си Ти, нашият Баща.

17. Ти изпълваш всичко.

18. Всичко се изпълни от Теб.

19. Да се весели Господ Бог наш в нашите сърца.

20. Мирът на Твоя Дух да пребъдва у нас.

14 юли 1922 г. , Чамкория

Прости и сложни движения

Ще говоря върху простите и сложните движения в Природата. Простите движения ще замените с първичните движения, а сложните – с последните, най-слабите движения. Ще дам едно обяснение: сложните движения подразбират голямо съпротивление, а простите подразбират малко съпротивление. Сега у всички в съзнанието ви има две движения: има просто движение, има и сложно движение. Например за да дойдете тук, в Чамкория, какво движение се е явило във вас – просто или сложно, към коя категория бихте го поставили? – "Сложно."

Простите първични движения са само движения към Бога – движения, които са чисти, у които съзнанието не е раздвоено. Първичните движения са кристални, а в сложните движения всякога има раздвояване в човешкото съзнание. Отиваш на курорт, но имаш няколко подбудителни причини – причината не е една, много причини имаш. Тогава бих ви попитал, когато човек се жени, женитбата просто или сложно движение е? Сложно, защото повидимому жената може да каже, че обича мъжа, или мъжът може да каже, че обича жената – това е една от причините; второ, те искат да имат деца, трето, мъжът иска някой да му готви. Има ред подбуждения, тъй щото женитбата е сложно движение, а във всички сложни движения в света, трябва да знаете, има препятствие, което да очаквате. И следователно, като ученици на окултната школа, аз ви давам това разграничение като метод, за да правите едно психическо разграничение на силите, които действат във вас в даден момент – дали те са от първичен или вторичен, последен род, да знаете всяко едно движение към коя категория спада. Щом знаете, лесно може да се ориентирате. Сега вие бъркате: имате едно сложно движение – искате резултати от просто движение; имате едно просто движение – очаквате резултат на сложно движение, а всяко движение има свои определени резултати.

Сега смешно ще бъде, когато някои хора искат да станат религиозни и очакват да бъдат богати. Именно човек, който иска да стане религиозен в пълния смисъл на думата, ще загуби всичкото богатство, защото самото богатство е сложно движение. Ако имаш знание, това е сложно движение. Следователно ще разграничавате в живота си движенията в съзнанието ви към кои спадат – те спадат към едната или към другата категория. Това е за едно практическо ориентиране – да знаете кое преобладава в даден момент. Тия движения не принадлежат към вас. Ако се намирате в една навалица, между тия хора може ли да минете по права линия? Ще имате едно много сложно движение и като излезете, ще кажете: "Слава Богу, излязохме благополучно, преминахме препятствията". Често пъти в живота минавате насила покрай някое тържество и следователно трябва да се борите – какъв метод ще употребите? Сложно движение – ще направите хиляди отклонения във всяко едно направление и ще мислите тогава. Това са, както аз ги наричам, човешки движения, а простите движения са кратки.

Приятелството, истинското приятелство към кои движения спада? – "Към простите." Всички ония подбуди, които стават с най-малко разноски, са Божествени, а тия, за които се изхарчва грамадна енергия, спадат към сложните движения. Сега да определим движението – от какво произтича то? То произтича от живота – животът е първата причина на движението. Всяко едно движение в света показва, че съзнанието на някое същество иска да се домогне до известна храна – слагат му известни сили, потребни за него. Следователно животът произвежда първото движение, а пък енергиите, складирани в живота, са произлезли от мисловния свят. Значи ние имаме едно движение, което представлява чисто физическият свят; имаме живот, който представлява Духовният свят, менталният, или мисловният свят. Този свят се изразява чрез мисълта, която преобладава в живота, следователно мисълта се изразява в живота – тя е живот в движение, а движението е реализиране на тия трите в едно. Следователно ние определяме: ако вашата мисъл е проста, тя ще произведе един прост живот с първично, чисто, просто движение; ако мисълта ви е сложна, непременно животът ви ще бъде сложен и движението ще му съответства.

Да кажем, че в едно същество, което живее в мисловния свят, се заражда идеята да стане велико, да създаде някоя слънчева система – в него се заражда сложно движение. Ако това същество иска да придобие едно първично, съзнателно движение, да опита Божествената Любов в нейните чисти форми, ще имаме просто движение на съзнанието. Сега вие често, като се прекръстосате, искате да примирите простите движения със сложните – те са непримирими. Едно просто движение не може да се съчетае с едно сложно движение – те са несъвместими. Един светия и един грешник на едно място не могат да живеят – могат да живеят, но не на едно място; болният и лекарят могат да бъдат на едно място, но лекарят ще бъде при болния, докато го излекува; и светията ще седи при грешника, докато го излекува; детето по същия закон ще живее при майката, докато вземе това, което му трябва, и като го вземе, вече не търси майка си.

Сега вие казвате, че Бог създаде човека, за да се прояви. В какво да се прояви, на кого да се прояви? Сега искам малко да ви коригирам: да се прояви на Себе Си. Щом Бог иска да се прояви в света, значи има друго божество – тъй излиза тогава, а това е дуализъм. Аз искам да се проявя – на кого? Не на себе си, какво има да се проявявам на себе си – на друго нещо трябва да се проявя и другото същество, ако иска да се прояви, и то трябва да се прояви някому. А Бог да се проявява – на кого? Това е един въпрос, един от трудните въпроси. Аз ще ви отговоря тъй: Бог създаде човека, за да бъде създаден. Сега ще ви задам следния въпрос: кога може да се създаде нещо? Понеже човек не може да бъде създаден, не говоря за създаването на човека. Създаване подразбира творчество – има окултни ученици, които не могат да разберат това. Съзижда, съгражда – това всякога подразбира материален живот. Когато се съгражда някое място, за кого се съгражда, за самия себе си ли? Може да се съгражда нещо, за да се прояви човек. Ако кажем, че може да се съгражда, за да се прояви човек, права ли е идеята? Съграждат хората някой мост, за да се съобщават – има някое препятствие и е направен мост, който е едно съобщително средство.

Следователно човек е един мост за съобщение на световете, нищо повече. Ще имате една по-права идея, защото в целокупността си вие още не знаете какво означава физическият свят, т.е. физическият свят не само че не е тъй известен, но някои казват, че е илюзия. Това са само думи, на които трябва да се разбере дълбокият смисъл. Какви са в този смисъл прямите отношения на ония същества, които живеят в Божествения свят, със съществата, които живеят във физическия свят? Сега при това положение ще засегнем следните два въпроса. За Духа, който е чист, ние казваме: "Духът е в постоянна борба с материята". Пак се задава философският въпрос: каква нужда има Духът, който е чист, който има спокойно състояние, да се въплъти в материята и защо трябва да се въплъти? Ще кажат, че той трябвало да слезе в материята, за да добие някаква опитност – значи на този Дух му липсва нещо. И после въпросът: ако материята е нещо неразумно само по себе си, как е възможно това, неразумното, да ограничи разумното? За да може материята да ограничи Духа, в тази материя има разумност, и даже такава разумност, която е равна на разумността на Духа. Ако материята може да хване Духа, значи тази материя има своята интелигентност – тъй поне излиза, щом Духът се ограничава от материята.

Сега ние въпроса няма да го решим, но ще го оставим тъй, неразрешен, както са го оставили всички. Знаете ли защо? Ние ще се качим горе на Мусала, ще разгледаме цялата околност, ще слезем долу и само за Мусала ще мислим – как е произлязла неговата история, ще го проучваме, а той ще си седи на мястото. Аз ви поставям за проучване един грамаден връх – каква е неговата история. Това е дълга работа, но за да можете по-правилно да мислите, пак ще наведа вашата мисъл, ще ви попитам защо трябва да събудят човека от сън. Ако си слуга, защо господарят ще те събуди? За да работиш. Защо трябва да спиш? За да си починеш. Когато се събуди този слуга, господарят създава ли го? Следователно човек в сегашното състояние е само събуден от един сън, нищо повече – спали сте досега. Това събуждане хората го наричат творчество. След като работите, кой се проявява – вие или вашият господар? И вие се проявявате, и господарят ви се проявява – вие се проявявате в работата, която сте извършили, а господарят може да се прояви в плановете, които ви е дал. Но ние ще заместим въпроса и вместо защо Бог е създал човека ще ви попитам защо е дошъл човек на Земята, или защо е изпратен тук, на Земята, това е по-право. Дошъл е отнякъде – защо е дошъл? На този въпрос може по-лесно да се отговори, отколкото на въпроса защо Бог създаде човека.

Въпросът защо Бог създаде човека няма практическо приложение при сегашните условия, при които се намирате тук. За да знаете защо човек е дошъл на Земята, защо Бог го е създал, трябва да четете този архив на Природата – трябва да има някой, който да ви обича, да ви отвори тази книга, да видите какви са аналите – там има отбелязано защо и за какво. Аз повдигнах въпроса защо Бог създаде човека, за да намерите вашите отношения към Бога и да се уверите, че без Бога, ако не сте свързани с Него, у вас не може да има никакъв растеж, никакъв живот и никаква умствена деятелност, защото разумно от разумното произтича, живот от живота произтича и деятелност от деятелност произтича. Понеже Бог е прав във всичко и понеже човекът спада към сложните движения, това сложно движение трябва да намери своя подтик в първичното отношение. Трябва да бъдем свързани не по форма с Бога, нито по съдържание (те са още външни неща), нито по смисъл, но принципно, вътре, по самата същина на нещата – да бъдем свързани с Бога като една необходимост на самото Битие, понеже само по този начин Неговата мисъл може да даде подтик на нашия живот и Неговите движения – движения на нашия живот. И тогава всичко е възможно. Такава трябва да бъде интимната ви цел, интимното ви желание, за да не стане причина вие да се спъвате.

Като влизате в тази школа, вие може да мислите да завладеете някои природни сили. Никакви завладявания не може да имате. Аз не наричам владение това, да работя десет години за една круша и като роди тя крушите, да дойде друг да я обере – не считам, че това е едно завладяване. Аз съм работил, а друг да яде плода – няма смисъл. Ние може да работим само за знание, а щом дойдем да се ползваме от тях, това не сме го проучили.

Сега вие често казвате: "Тъй е писано, тъй е казано – да се любим!". Под да се любим аз подразбирам да направим мост. И мислите ли, че ако направим мост, всичко в света ще се оправи? Ако двете страни са неприятели, по-добре да няма мост, защото тогава те ще почнат да се карат; ако са приятели, нека има мост. Ако хората са готови да служат на Бога, нека има мост; ако не са се научили да служат на Бога, без мост нека бъдат – по-добре.

Та в окултната наука не смесвайте нещата. Често аз ви гледам, вие разсъждавате така: "В Бога всичко може да искате – и вълци, и мечки, и тигри". Вие ще кажете: "Сега живея в Божия, в Христовия закон"; и вълкът казва: "Бог е Любов"; ама като остане сам, вълкът напада овцата и казва: "Понеже аз обичам Бога, обичам и децата Му, та ти трябва да станеш жертва заради мен". Е, може ли да примирите това? На вълка му е позволено да изяде овцата. Една овца да я изяде един човек, иди-дойди, но ако я изяде един вълк, тя ще мине през най-големите страдания; и когато някой човек го изяде някоя мечка, той ще изпита пак същото. Ние не сме пратени на Земята да правим менажерия – овцете ще бъдат отделно, вълците ще бъдат отделно, мечките, всичко ще бъде отделно. Ще има преграда между тях, тел – да си приказват братски, но да има строго определени междини. А не тъй: аз виждам, че на някой човек умът му е мечешки, у другиго умът е като на някоя овца, а двамата казват: "Хайде да разделим тази преграда, хайде да съединим умовете си". Но една овца и един вълк какво ще направят? Представете си, че у някой сърцето е мечешко, у някой – овче: как ще ги съединиш? У някой действията са мечешки, а у други – овчи: как ще ги примирите? Не може да се примирят. Вие ще кажете: "Окултната наука всичко може". Окултната наука всичко може, но вие не можете каквото тя може. Господ може, аз зная, че Господ всичко може, но ние не можем. Ние не трябва да се опитваме да правим нещо, което Бог прави – ние не можем. Следователно трябва да правим само това, което можем, което е в кръга на нашето знание.

Сега аз искам от вас да правите нещата, които можете, а не които не можете. Ние се разбъркваме, затуй ще му кажа: "Слушай, ти не разваляй твоята стена; туй, което ти казах, не го казах, за да я разваляш – ти дръж преградата, а за новото ще намериш ново място, където старото няма да го слагаш". Често например вие искате да примирите идеите за Божията Любов със сегашната ваша любов – те са непримирими. Любовта, която аз имам, е несъвместима с вашата любов, разбирате ли? Ако аз внеса тия идеи, знаете ли какво ще стане? Аз ще ви кажа: в книгата "Капризи на електричеството" често има описани случаи, при които електричеството се явява в такива големи, валчести, светещи топки – такава топка изведнъж пада върху човека, всичките дрехи изгарят, но той остава неповреден. Тази Любов, за която ви говоря, е такава една топка – ако падне върху вас, вие ще се намерите гол и тогава ще се усъмните и ще кажете: "Това не е любов". Именно там е Любовта. Вие искате нови схващания за Любовта – с нов подпис, а със стари разбирания.

В чисто Божествената Любов няма никаква жертва. Жертвата, това е само един резултат на сложните движения на Любовта във физическия свят – това е един временен, преходен период. Когато се казва, че трябва да се жертва човек, това не се отнася до Божията Любов – в истинската Божествена Любов няма никаква жертва. И следователно, за да разберете Божествената Любов, непременно трябва да слезете на физическия свят, за да изучите закона на жертвата. Именно затова са дошли хората на Земята – за да научат закона и на жертвата. Какво нещо е Божествената Любов те ще научат, когато минат по закона на жертвата – това е закон за правилното трансформиране на Божествените енергии. Някой казва: "Аз искам да зная какво мислиш за мен"; отговарям: "Може да знаеш, но трябва да те изям". И затова казва Христос: "Ако не ядете плътта Ми и не пиете кръвта Ми, няма да имате живот вечен". Значи ако искате да ме разберете, трябва да ви изям, че като влезете в мен, аз ще ви разбера и като ви разбера, ще зная как да ви помогна.

Следователно вие ще се пожертвате, за да влезе Бог във вас; ще направите тази жертва. Или вас трябва да изядат, или вие да изядете, ако искате да разберете някого – това е символ. Ако искате да разберете някого, той трябва да ви изяде; ако искате той да ви разбере, вие трябва да го изядете. Сега за този език ще кажете: "Това е страшно!". Ами че всичко в сегашния живот не е ли само ядене и пиене? Изключите ли яденето, в какво остава животът? След като сте изяли една хубава круша, може би ще ви дойде някоя светла идея да напишете някое стихотворение – тази круша представлява и цвете, затова е казал Христос: "Аз Съм живата вода и живият хляб".

Трябва да разграничавате простите движения от сложните и да разберете какво е предназначението на идването на човека на Земята. Трябва да научите закона на жертвата – това е един от важните въпроси, който трябва да проучвате. Но каква жертва – жертва, тъй както се разбира? Ще си задавате въпроса какво трябва да жертвате. Малките отстъпки, които правите, не са жертва – законът на жертвата е закон, който примирява всички противоречия в света. Да кажем, че се намирате в голяма тъга, в големи мъчнотии; туряте закона на жертвата и веднага можете да отмахнете тъгата, която имате. Да кажем, имате да вземате двадесет хиляди лева, нямате тия пари в джоба си, какво ще направите? Отворете тефтерите си и решете да пожертвате тия пари заради вашето спокойствие – веднага ще ви олекне на душата и ще дойде мир.

Сега да не идете в друга крайност. Някой път вие съжалявате, че не сте някой учен човек, казвате: "Ако бях учен, щях да бъда министър, доктор" – вие се измъчвате. Кажете: "И без да бъда министър, пак мога да живея като човек" и ще ви олекне. Някой път вие отивате в друга крайност и някои казват: "На нас не ни трябват знания". Не е въпросът там – в дадения случай ние се мъчим от липсата на ония блага, които идат от знанията. Кажете: "Без благата на знанията можем". Тия знания не подразбират, че трябва да станеш министър, доктор или свещеник – абсолютното, чисто знание е просто движение. Например вие често казвате: "В новото движение трябва да се увеличим по брой". Не, нашата сила не е в числото. – "Ние трябва да съградим дом." Силата не е и в съграждането на дома. – "Трябва да имаме знание." Силата не е в това знание. Това, което ние носим в света, е една необходимост, без която животът не може – това, което носим, е една необходимост, тъй както водата и хлябът са необходимост за живота. Тия хора, както и да е ще дойдат, но когато дойдат, няма да казваме: "Чакайте, това не се търпи, скъпо е, плащайте си хляба, после плащайте за водата, защото аз съм първият, който я е донесъл, трябва да си платите". Не, влезе ли тази мисъл в ума ви, въпросът е свършен. Абсолютно безкористно ще действате – и хляб ще давате, за да го използват, и вода ще давате; и комуто давате, ще казвате: "По същия закон, по същия начин и вие ще давате". Давайте всичко – тази вода и този хляб трябва да ги давате, но само на тия, за които са предназначени.

Сега някои от вас мислят, че като влязат в Новото учение, ще станат по-добри. Как знаете, че ще станете по-добри? Добрината на човека всякога зависи от жертвата – колкото по-добре разбираш закона на жертвата и го прилагаш, толкова по-добър ще станеш. Времето не е нищо друго освен проявление на жертвата. Сега аз ви навеждам на тази мисъл, за да не сте в противоречие със себе си. Например някой път, когато аз говоря, някои казват: "Учителя не трябваше да каже тъй". Един камък аз мога да го поставя на източната страна, на западната страна, на север или юг, мога да го сложа отгоре – но къде трябва да сложа този камък? Да кажем, че е определено неговото място, къде трябва да го сложа? Където е определено – според мярката на мястото, там трябва да го сложа.

Сега в този живот, в който сте влезли, вие сте определени, измерени сте. Някой път, като ви поставя някъде, вие казвате: "Не ми е мястото тук, аз не съм за княз". А аз гледам – тук е определено мястото ви; следователно вие разваляте. Там, на мястото си ще бъдете, нищо повече. След туй вие викате някого (тук се раждат лъжливите учители) и казвате: "Моето място не е тук, не може ли да ме преместите?". Всички се притеглят на това място и казват: "Този камък коя работа може да извърши?" – и започнат да градят нещо ново, изопачат цялото здание. Тогава дойде комисията и каже: "Не е съградено добре" – разхвърли камъните и рече: "Еди-кое си общество се е разкапало, еди-коя си религия се е разкапала".

Аз ви предпазвам: у вас има една слабост – искате да се върнете да градите по старому. Ще се откажете от старото, не може без жертва. Трябва в себе си да подразбирате въпроса така, че всяко ваше действие, всяка ваша мисъл трябва да бъде абсолютно чиста, безкористна. За себе си трябва да го знаете, няма да го казвате отвън. Това чувство трябва да го пазите и да го развивате, а на хората никога не казвайте, че сте добри. Сега казвате: "Да живеем по братски!". Овце с овце да живеят, вълк с вълк да живее, мечка с мечка, заек със заек, муха с муха да живее, а тъй, както сте, не може. Казва един от еврейските пророци, че агнето и лъвът ще живеят заедно. Помнете този стих, ама кога ще живеят? Когато Господ дойде, за да има простор, нали? Ние ще оставим този стих, той спада към друга категория.

Не примирявайте вашите добри мисли с лошите, не ги слагайте на едно и също място. Някой казва: "Аз имам една лоша мисъл". Ако вашата мисъл е лоша, сложете я където подобава; имате ли една Божествена мисъл, поставете я намясто; имате ли едно желание, добро или лошо, сложете го на неговото място – всяко нещо слагайте на неговото място. Мнозина измежду вас (аз ви виждам) намерите един вълк, който има добри зъби, донесете го и казвате: "Учителю, намерихме един добър човек – той е много умен, учен човек, пък каква природа има, какъв език, какви думи, я да го вземем при нас". Аз го виждам – той е един стар вълк, но нищо не му казвам. Речете: "Да му дадем един добър прием, да му отворим вратата между овцете, за да дойде да ги посещава". Казвам: той ще ги посети! Не само вълци, но и вълчици има; не само мечки, но и мецани има – това са все символи. Цялата Природа седи в символи – всички тия мечки, вълци, това е една цяла наука, която трябва да изучим разбрано. В нашето животинско, минерално и растително царство по-лесно от всичко друго може да изучим себе си. Имайте предвид, че в разбирането на тая история много мъчно може да се разбере една промяна, която става.

Някой път ставате от сън, молите се, но казвате: "Не ме слуша Господ". Как ще си обясните туй състояние? Щом знаете причините, отношенията ви вътре в самите вас по възможност трябва да бъдат чисти. Мнозина от вас сте в сложно движение, имате да разрешавате една от най-мъчните задачи и затова ви трябва голяма съобразителност, такт, умение, знание, воля, издръжливост в света. И онези от вас, които разбират по-добре, може би ще разберат тази вечер това, което аз не съм казал, и утре ще попитат: "Учителя не каза ли така?". Вие ще се намерите в положението на онзи проповедник, който проповядвал така: "Който има две ризи, да даде едната на бедните". Неговата възлюбена се връща вкъщи, попът имал две ризи и тя дала едната, за да изпълни Христовия закон. Вечерта попът я пита: "Къде ми е ризата?". – "Дадох я." – "Как тъй, без да ме питаш?" – "Нали ти тъй каза в църквата." – "Аз го казах за другите, то не е за нас." Сега попадията е дала ризата – къде е погрешката й? Мислите ли, че е постъпила право, защо не е дала своята риза, а ризата на мъжа си? Не е права, защото не даде своята риза, а тази на попа – той трябва сам да дава. Тя казва: "Аз изпълних Христовия закон", попът пък е недоволен, че му е дала ризата без негово позволение. Сега често и вие раздавате моите ризи... Аз нямам нищо против това, но и вашите ризи трябва да раздавате – нищо повече.

Някои тълкуват това тъй: "Даром сте взели, даром давайте!". Когато вземеш една Божествена идея или каквото и да е, правилото е: тази идея ти ще я пазиш в себе си. Имаш право да дадеш на другите от плода, но ще пазиш тази идея – от плода, който тя роди, ще даваш на всички, но идеята да остане за теб. Вие обаче вземате тази идея и казвате: "Даром сме взели, даром ще дадем"; не е тъй. И Христос казва: "Всяка пръчка, излязла от Мен, плод трябва да даде". Тия Божествени идеи трябва да минат през нас и да дадат плод – и от този плод ще раздавате. Всички трябва да бъдете богати от плода на Божествените мисли.

Тайна молитва

И тъй, основните идеи в беседата са: прости и сложни движения, законът на самопожертването, законът на жертвата, Божествената идея трябва да остане, за да се посее в нас, и от този плод трябва да дадем. По някой път се събирайте (затова аз ще дам между учениците известна задача, сериозно да я решават), разисквайте върху трите отношения – към физическия свят, към Духовния и към Божествения. Всяка една идея трябва да се разглежда от три становища. Отправете мисълта си за разяснение, а не да се спирате.

Ако сега бяхте готови, щях да ви дам една задача, но не сте готови. Бих ви дал една сложна задача да направите. Знаете ли какво значи, когато човек не е готов? Ето какво подразбирам: представете си, че зимно време аз ви изпращам на екскурзия, но обувки нямате – може ли да ви пратя боси? Представете си, че ви пратя на едно планинско място, дето има ледници, а вие нямате тия необходими припаси – трябва приготовление. Ще кажете: "С Господа всичко може". Господ всичко може, но ние не можем. Та сега ще размишлявате. Искам поне от Чамкория сега да наберете енергия и по-голяма светлина за ума си, да укрепите сърцето си. Може би като има по-благоприятни условия, ще ви дам задачата, но трябва да са готови всички, защото ще дам една малко по-сложна задача – тя е необходима и иде. Като казвам тъй, вие ще попитате: "Каква ли ще е тази задача?". Ще я видите, има неща прикрити.

Сега като тръгнете, най-първо ще действате, после ще мислите – не се плашете. Например аз ви казвам: "На един час разстояние оттук, на около десет километра, има едно място, ще идете на еди-коя си страна, там ще се спрете и няма да се мърдате". Няма да ме питате защо – идете там и ще научите защо. Ще идете на разстояние десет километра оттук, ще намерите един чувал с десет килограма тежест, няма да го отвързвате, ще го вземете и ще го донесете при мен. После ще кажа: "Ще вземеш този чувал, ще го отвориш, в него има една крина жито, ще впрегнеш волове и ще го посееш". Няма да питаш защо – идущата година ще разбереш права ли е задачата. Да ви обясня идеята: ще идеш на разстояние десет километра оттук, там, в един чувал, има десет килограма жито. Няма да го отвързваш, защото ще се загуби време, любопитство няма да проявяваш и аз няма да ти разправям нищо, за да не се губи време; ще впрегнеш воловете – идущата година, като израсне житото, ще го ожънеш и тогава ще разсъждаваш. Такъв трябва да бъде окултния ученик, а сега вие ще кажете: "Аз трябва да зная какво има в този чувал". Може да знаеш, аз мога да ви кажа така: "Ще идете на едно място на десет километра оттук, там има един чувал с жито, ще го донесете, ще впрегнете воловете, ще идете на нивата и т.н." – мога да ви кажа всичко това, но знаете ли какви ще бъдат резултатите? Вие няма да идете навреме, ще има едно закъсняване. Ние сме закъснели вече, изгубили сме най-добрите условия, защото докато ви обясня всичко това, ми е отнело един час. Този един час е изгубване на най-добрите условия, при които туй семе може да живее. И затова в Божествения свят абсолютно няма разтакаване – казано и свършено!

После ще добиете точност, на тази точност трябва да се учите всички. И ще опитате моята мисъл права ли е, или не. Завчера на Мусала аз изпитах колебанието ви: дойдохме до едно място и там се спряхме – напред не може, защото е опасно; ако речеш през леда да минеш, там всички щяха да се намерят в езерото. Сега вие казвате: "Този път много препятствия има (пътят беше затрупан със заледен сняг), какво ще правим?". Ние можем да си направим път, трябваше да предвидим да си вземем мотики, но ни трябваше цял ден, докато оправим пътя – това обаче не го предвидихме. Вие мислехте, че няма никакви препятствия на Мусала. Назад да се върнем – не става; казвате: "Нагоре!" – показвате смелост. – "През снега никой няма да минава!" Тогава попъплихте нагоре и не мислехте даже, че могат камъни да паднат върху ви. Трябва да бъдете много внимателни, защото в нашето развитие има много спънки. Като се качвах, покрай мен мина един камък, голям четири пръста – такъв камък е в състояние да счупи костта на някого. Та като се качвате нагоре, ще бъдете внимателни да не бутнете нито един камък, а не да гледате само да се изкачите. При това какъв е законът? Не бързайте, аз не искам бързина. Дойдете ли до някое място, седнете – опитвайте, сложете си крака на туй място и вижте здраво ли е. С допирането на вашия крак вие ще добиете известна енергия, ще се концентрирате в себе си.

Това е задача: да излезем горе на върха и целия път да опитвате, за да знаете какви опасности има – такива трябва да бъдат задачите, само така може да ви пренеса горе. В едно отношение всички бяхте много смели, а не страхливи. Смелостта е една добра черта – значи можете да вършите работа. Но все трябва да седи някой отзад – аз трябваше да остана последен и ако бях останал, всички щяха да се изкачат горе. После, каквото ви поръчах, не го изпълнихте – казах: "Абсолютно никой да не минава през снега", а някои минаха и щеше да им коства живота. Ако ви бях казал: "Минете през снега", аз поемам отговорност. Някой път ще ви докарам на Мусала и тогава ще кажа: "Нагоре през снега!" – тогава аз отговарям и всеки трябва да носи мотичка – ще изкопае едно стъпало и ще мине. Но река ли: "През снега не може", значи не може. Казва един: "Може". Не, не е време сега – ще вървим по пътя, който е предначертан, това е правило.

В окултната наука една задача, неизпълнена както трябва, носи риск – това е абсолютно вярно. И всякога резултатите са прави, т.е. всичко ще върви, ще окаже съдействие. Аз искам в тия екскурзии да видите какви закони работят, да видите, че във всички наши постъпки и действия това Божествено съзнание, тия по-висши същества вземат участие. И тия двамата, братът и сестрата, които се подхлъзнаха, се спасиха по една директива, не по крива линия. Ако не бяха се спрели в хлъзгането, щяха да идат в езерото.

Сега ние ще ходим с една жива вяра – не ви проповядвам обикновена вяра. Тази вяра е необикновена и постъпките ни ще бъдат необикновени. И Любовта също – всичко у нас ще бъде необикновено, това да го знаем.

13 юли, 1922

Живите сили в Природата

Живите сили в Природата. Ние ще ги разделим на четири категории: несъзнателни, подсъзнателни, съзнателни и самосъзнателни. Несъзнателни са тези в минералите, подсъзнателни – в растенията, съзнателни – в животните, а самосъзнателни – в човека. Несъзнателните сили в Природата действат чрез скъпоценните камъни – у всинца ви се заражда едно желание, една обич да носите тия камъни, да използвате техните сили, да знаете важните причини защо и за какво. Когато говорим за несъзнателните сили, подразбираме, че техните отношения са далечни, т.е. нямат никакви прями връзки с човешкия живот – един минерал седи далече от живота. По някой път вие го използвате да го носите на ръката си като един скъпоценен камък, т.е. можем да кажем, че той като една случайност е вътре в живота.

Живата Природа иска да въздейства на човешкото съзнание – тия камъни да въздействат със силата си на човека. И може да кажем, че тия сили, тия несъзнателни сили носят по-голям запас от енергии, а харчат по-малко. В планинските места, в канарите е складирана грамадна енергия за бъдещото развитие на Земята. Тия канари трябва да се разтрошат на малки парчета чрез триене, да стане излъчване, и тогава да дойдат до втората фаза – да влязат в растителното царство. Тези несъзнателни сили в Природата имат връзка с нашата костна система. И често, може би в бъдеще, скъпоценните камъни ще се употребяват в някое отношение като едно възпитателно средство на човешкия ум. Виждаме, в Откровението се говори за един град, направен от скъпоценни камъни, от много скъпоценни камъни. Това е, за да се въздейства на човешкото въображение, понеже тия кристали служат за по-правилно пречупване на светлината и за пренасянето й в човешкия ум. Затова е хубаво някой от вас да изучава скъпоценните камъни. Скъпоценните камъни, разбира се, имат влияние от Духовния свят, свързани са с него. Кристализирането на тия скъпоценни камъни в разни форми показва, че върху тях работи един разумен принцип. Например ако известен писател има някой диамант, като го погледне, ще постави мислите си по един начин; ако има един скъпоценен камък със зеленикав цвят – изумруд, или със синкав – сапфир, и той до известна степен ще окаже влияние върху неговата мисъл.

Сега, разбира се, окултното гледище за скъпоценните камъни не е както това на съвременната наука. Окултната наука твърди, че скъпоценните камъни са плодове – те растат и се развиват тъй, както плодовете в Земята. И може да кажем, че те са най-високото изложение на менталното поле на Земята; или те са същества, които живеят в менталното поле и изразяват своята деятелност на Земята чрез скъпоценните камъни. И който може да чете, върху тях ще намери много знания. Там има много знание вложено, в тия скъпоценни камъни има много работи написани, обаче онзи, който иска да се занимава, трябва да владее Акашовите книги, трябва да е развил онези центрове на ясновидство, за да разбира съчетанието на тия камъни. Следователно практическото приложение на тия сили е влиянието им върху костната система. Ако вие имате някакъв недъг в костната си система, проучете скъпоценните камъни, прекарайте ги през ума си, прекарайте разните родове светлина през него – те ще окажат най-целебно влияние върху организма ви, особено върху костите. Това се практикува и сред народа: слагат тия камъчета по главите на децата да не ги хваща уроки; или пък, за да не се изгубват, ще им сложат някои камъчета на шапката. Скъпоценните камъни всякога привличат тия несъзнателни сили, те ги контролират. Под несъзнателни сили аз подразбирам тия сили, които нямат морал, защото има в света известни окултни сили, в които няма морал. Те са живи сили и когато вие попаднете под тяхното влияние, може да извършат с вас всичко. Например ако някой от вас излее малко сярна киселина върху тялото ви, тя няма да ви пита дали е право да разлага, да разяжда, а ще покаже своята реакция.

Подсъзнателните сили са свързани с растителното царство, с растенията. И там започва сегашният живот на човека – с подсъзнателния живот започва неговото значение – тялото, сегашното физическо тяло от него се е сформирало. Следователно сега в света най-голямо влияние упражняват върху нас растенията. Какво е практическото приложение на растенията? Всякога трябва да обичате горите, това е първото нещо. Щом обичаш горите, те са във връзка с тия подсъзнателни сили, а пък те са необходими за физическото ви тяло. Всички растения, това е един склад в Природата, откъдето човек може да черпи. Не е нужно човек само да бъде между дърветата, но трябва да се научи да ги обича – това е едно от средствата при възпитанието. Обич към дърветата – това е една връзка с тях, за да могат те да ни помагат.

Като влизаме сега в съзнателните сили, отиваме при животните – там трябва да бъдем по-внимателни. От животните сме научили много хубави, но и много лоши работи – от вола сме научили трудолюбието, от вълка сме научили свирепостта, от овцата сме научили кротостта и смирението, от мечката сме научили непримиримостта в живота. Мечката е много непримирима в живота – всички укротители на животни признават, че мечката, веднъж обидена, не забравя, всякога ще си отмъсти, непримирима е тя, дълго време помни – у мечката силно са развити астралните чувства.

Сега например един окултен ученик трябва да изрази обичта си към растенията, като се заеме да обработва някои от овощията – крушата, ябълката, черешата, сливата или други. Те въобще упражняват силно влияние, затова непременно в двора си трябва да имате овощия. После, хубаво е, като се намирате в Чамкория, между боровите дървета – те упражняват отлично влияние върху духовния стремеж на човека. Излизайте често, разговаряйте с боровете, за да ви дадат този стремеж. Като възлиза тъй нагоре, борът е остър, безкористен. Вземете друго някое дърво – бук или явор: когато се намират между боровете, те растат като тях, приспособяват се, но като излязат оттам, веднага искат да обладават; докато борът всякога заема най-малкото пространство, няма егоизъм у него. И после, друго характерно нещо има в бора: веднъж като се счупи върхът му отгоре, той не расте повече – така борът ни показва целия духовен стремеж у човека. Това са духовните чувства – осакатят ли се те, всичкото друго растене у човека престава. Затова окултните ученици трябва да дават предимство на своите духовни чувства, те да растат – тогава всичко у тях може да расте. Хубаво е често да посещавате тия места, да разглеждате боровете, да ги изследвате, да приемате малко енергия и разположение от тях, които да ви служат за през годината, да ви дават импулс, защото при сегашния си живот ние се демагнетизираме. Всеки ден тревоги, тревоги, докато човек се демагнетизира, не може да мисли и няма разположение.

Мнозина от вас толкова време живеят тук, а с боровете не са правили опит да поговорят малко. А болният може да иде за малко при някой бор, да се облегне на него с гърба си, да помисли за него. Боровите дървета упражняват отлично влияние, животните – също. Каквото животно обича човекът, той е в състояние да възприеме качествата му – влияе се, понеже съзнателните сили, като минават през животните, внасят и добри, и лоши качества. Например от котката може да научиш чистотата, но същевременно може да научиш и алчността – тя няма търпение да очисти жертвата си, много нечиста е при хранене, от лакомство изяжда мишката с козината. Значи от котката може да научиш чистотата и как да бъдеш пъргав, но може да имаш и обратните качества – да се храниш нечисто. Има духовни хора, на които не им трябва много чистота, те казват: "Да си напълним стомаха, та каквото и да е яденето". Тъй казва и котката. Не, вземете например магарето, от него може да научите една много добра черта – как да избирате водата: вие не може да накарате магарето да пие нечиста вода. Колкото за водата, то знае да избира, но дойде ли до храната, и то яде нечисто.

Всички животни, като кучето, котката, лисицата, мечката, вълкът и т.н., всякога упражняват влияние върху хората. И от астралния свят често си служат с тия форми – когато вие спите, във време на сън те ви ги представят. Например искате да знаете някой човек какъв е, искате да правите търговия с него – сънувате вълк; значи този човек, с когото искате да направите търговия, има характера на вълка. Или ако сънувате вол, кон, това показва характера на човека и от това ще съдите – от Невидимия свят всякога уподобяват хората с известни символи. Един символ на животно не е лош, той означава известна Божествена идея или в положителна, или в отрицателна форма. Сега, когато мислите за вълка, вие може да го вземете в негативен смисъл – да бъдете към злото тъй непримирими, както вълкът е непримирим към овцата, т.е. както той има жестоко отвращение към овцата, така и вие да имате отвращение към злото. Така можете да разберете силата на вълка в това отношение и в отрицателен смисъл можете да използвате неговата сила. Ако не знаете този закон, веднага силата на вълка ще внесе във вас жестокост и грубост. Всички животни и птици упражняват известно влияние, достатъчно силно влияние, но не трябва да стигате до крайност. Те колективно влияят, например цяло едно племе от котки упражнява влияние.

И тъй, ако искате да знаете какви сили действат във вас, ще видите за кое животно или за коя птица мислите повече и ще си направите диагноза какви сили функционират у вас. И в окултната наука има известни системи: да кажем, че имате някои от съзнателните сили, т.е. тези от животински вид. Тогава ще прекарате други форми като формите на някоя овца, вол или кон, за да противодействате на лошото влияние на първите форми – ще вложите форми на животни с положителни черти, които да противодействат на тия с отрицателни черти. Силите на животните може да се разделят на два лагера: на положителен и отрицателен или на разрушаващи и съграждащи. Затова в бъдеще, когато се изучават животните, колко ще е интересно, когато един учител преподава на учениците си зоология – той ще може да им обясни кои сили какво влияние упражняват върху хората. Той ще трябва да знае всичко това, та като разказва за вълка, същевременно трябва да разказва и за овцата, а като говори за мечката, да види кое е противоположното на нейния характер. Така в умовете на децата ще седят две противоположни форми. А сега учителят преподава само за вълка и вследствие на това не може да има окултно възпитание. В бъдеще това ще се измени, контрасти тогава ще има; при изучаване на растенията също ще има такива контрасти.

Когато дойдем до самосъзнателните сили, подразбираме човека във всичките негови проявления. Със самосъзнанието и свръхсъзнанието започва човешкото царство. Като срещнете един човек, трябва да различавате какво преобладава у него – физическото, астралното или умственото; в него има ли ум, превишава ли сърцето или волята. Ако вие имате десет души приятели, в които преобладава физиката, те са в състояние да ви осакатят, съвсем може да се извратите. Следователно ако имате един приятел, у когото преобладава физическото, непременно на него ще сложите в противовес нещо умствено – ще имате един умствен принцип, който да противодейства на физическото. И затова при групирането на приятели трябва да ги нареждате така: един, у когото да преобладава тялото, у друг – сърцето, у трети – умът; после пак – тялото, сърцето, умът. Ако имате такива приятели, тогава работата върви хармонично, защото еднообразието не е хубаво, всички да бъдат само умствени не е добре. Аз не искам всички да се превърнете само на умствени типове, защото ако станете умствен тип, съвсем ще изтънеете и остареете, ще остане само нервната система и така ще останете съвсем сухи. Ако у вас преобладава физическото, ще се превърнете на кости и мускули; ако преобладават чувствата, вие ще заприличате на буренца, защото когато преобладават у някого чувствата, те развиват у него апетит, който може да се изрази в ядене и пиене – това е чисто астрално желание. А физическият живот се изразява в активност – това е животът на човека и всички хора, които имат физически характер, са постоянно в движение. Онзи, у когото преобладава сърцето в своите нисши прояви, който се подчинява на желанията за ядене и пиене, целият му живот ще бъде зает с мисълта какво да яде и какво да пие – от единия край на живота до другия само за ядене въпрос ще бъде.

Затова трябва да се сменят проявите ни. Ако работите два часа физически труд, трябва веднага час и половина да дойде работа на сърцето, после на ума – това е правило, такова трябва да бъде възпитанието. Засега почти несъзнателно тия енергии пак се уравновесяват, само че не дават добри резултати – някои хора стават само умствени типове, имаме отделни типове на сърцето или на волята, а има и балансирани типове. Човек съзнателно в себе си трябва да балансира енергията: физическата – в астрална, астралната – в умствена, и после обратно.

Мързелът е един признак за работата на физическите сили; лакомията е признак за надмощие на сърдечните сили. Такъв човек може да не яде, но умът му е зает само с мисълта за ядене, в ума му седят само яденето и пиенето: сладкиши, сиропи и други, и такъв човек каквото и да работи, нищо не излиза. Сега, когато дойдем до окултната наука, яденето ще го съединим: то има форма, в него има наука, чрез яденето хората се възпитават. Ако храните човека една седмица само с каша, втората седмица – с ябълки, третата – със сливи, четвъртата – с череши, и ако знаете как да ги обирате от дърветата, вие ще въздействате по един разумен начин върху характера му. Сега вегетарианската храна се употребява, но няма окултни резултати.

Аз бих ви показал начин как да се запознаете най-първо тук, в Чамкория, с канарите – да ги разглеждате, да ги проучвате. С колко канари има да се запознаете! След туй да изучите боровете, да се занимаете и да проучите боровинките. Знаете ли какво представляват боровинките за тези, които имат слаб стомах? Като ги употребяват, по този начин ще им се поправи стомахът. Най-после, постарайте се да намерите кое е най-красивото място на Чамкория – то ще произведе красиво съчетание, ще засегне вашия ум, така че ще извлечете от курорта едно благословение. Само по този начин ще имате благословението, иначе само ще бъдете на курорт и каквото сте придобили, ще го изхарчите – и след три-четири месеца пак ще бъдете бедни. Може ли нашите разходки така да се използват, че ние постепенно да навлизаме в Природата? Много работи, много официалности трябва да се забравят – като идвате в такъв един курорт, трябва да забравите малко хората.

Сега ще направите една диверсия в ума си: ще изучите сами боровете, характера им, големината им – на ден трябва да сте посетили четиридесет-петдесет бора, да ги разгледате, да ги проучите, да направите едно запознанство с тях, да ги считате като приятели, с които сте се срещали като живи хора. И те, като влязат в ума ви, ще ви дадат едно ново настроение и като се върнете в града, да сте обновени. Не се страхувайте, че може да се отчуждите от живота.

После, в Чамкория може да се заинтересувате от това, какви животни живеят тук – катерички, сърни, диви кози. Хубаво е да се яви желание да видите една дива коза и тя да даде подвижност във вашия ум. Ако срещнете мечка, и това е хубаво – мечката не е толкова лоша, тя е добра, приятелски върви, само че е страшно, като я срещнеш. Това е необходимо за учениците на окултната школа, понеже животът е такъв, че ние изгубваме най-важните сили, с които можем да си служим, изгубва се равновесието в нас. Например ако ние постоянно говорим за духовното, има опасност животът ни да стане еднообразен. В живота има един закон, че най-хубавите неща, ако се преповтарят много пъти, се развалят. Много евангелски песни са се развалили само заради това – умре някой, те пеят тази песен и тя се разваля. На умрелите хора не пейте песни – заровете ги без песен и като се минат две-три седмици, далеч от гроба им изпейте тази песен. А колкото пъти изпеете тази песен на гроба, после, когато я пеете, отново ще си спомняте за гроба, а това не трябва да става. Когато замине някой между нас, някои от приятелите нека го придружат до гроба – и нищо повече. Аз не позволявам нито една от моите песни да се пее на гроба на някои приятели и който изпее песен на гроба на някой умрял, той е извън школата. Не, при нас песен няма – ще го занесем на гроба тихомълком, ще му пожелаем добър път, а ще му пеем едва след един месец. Ние за гроба няма да мислим, на гробищата няма защо да пеем. Тъй щото от нашите песни няма да употребите нито една за умрели – други песни може да употребявате, но да пеете Зора се чудна зазорява Никаква зора не се зазорява.

(- Когато някой е болен, да не пеем ли на болния?) Когато е болен – молитва, молитва, а болният сам да пее. Пее ли той, пей и ти с него; болният не пее ли, не му пей и ти. Ще се отличаваме от другите: у нас за умрели хора помен не правим; за живите ще правим, а за умрелите няма – за живите ще правим помен всеки ден. И най-първо, когато някой умиращ ни извика и започне да нарежда с какви дрехи да го облекат, когато умре, ние ще повикаме хората от света: "Хайде, заровете го, той при Бога отива". Нарежда той в кой гроб да го сложат, а никъде няма да иде, ще остане тук, на Земята. И казвам: ще заровите тялото, но ще знаете, че душата не е тялото, душата е свободна. И този, който заминава, трябва да знае, че е жив, че няма да седи в гроба – може би ще поседи там четиридесет дена, ще се повърти около тялото си, и после ще се освободи, а може и след няколко дни да замине. Когато някой замине, направете една тайна молитва, всички да му пожелаете добър път, но никакви песни.

Смъртта е нещо тържествено – този живот е умрял, няма какво да му пеем, той иска мир и спокойствие. Който заминава, първото нещо е, че той иска мир и спокойствие. Да му даде Бог светлина на ума и мир на душата, за да може, като разгледа живота си, да използва погрешките на миналото. Туй ще пазите от окултно гледище, няма какво да пеем на умрелите. Ако някой наш приятел иска да му пеят, тогава ще повикаме някой проповедник евангелист и ще му кажем: "Вие знаете да пеете на умрелите, бъдете така добри да го заровите и да му попеете, а ние ще ви платим". Ако иска някой да му попеем, ще го заровят тогава или православните, или евангелистите, защото те пеят на умрелите. А ако иска да е с нас, ние ще направим само една тайна молитва – да му даде Бог светлина да разбере дълбокия смисъл на Небето. Като го изпращаме, няма да му пеем, а които го посрещат там, те ще му пеят по-добре. Ангелите да му пеят, а ние да го изпращаме оттук с песни няма защо, ние не знаем каква е работата му. Не идва, не върви това, да изпращат с песни от този свят, по-добре е там да ви посрещнат с песни. И тъй, ако някои от вас са готови да заминат на онзи свят, да знаят, че щом искат да им пеят песни, ние ще им кажем да си изберат кой евангелски проповедник или кой православен свещеник искат да им пее. Като окултни ученици, без песни ще заминавате от този свят, а горе ще ви посрещнат с песни, там ще ви пеят.

Снощи ви направих една малка забележка, нали? Окултният ученик трябва да има нещо мистично в характера си – изгуби ли се тази мистичност, животът става празен и безсмислен. Ако ние всички станем окултни ученици, трябва да бъдем слепи за погрешките. Аз забелязвам, че след като ви направя забележка, всички забележки, които съм правил, ми костват много скъпо. Защо да ви правя забележки? Може да оставя друг да ви направи забележка, защото не всякога имате мистично настроение на душата си. И като ученици на една окултна школа, едно правило ще пазите, ако искате да завършите отношенията си правилно: всеки един ще намери една добра черта в другия и ще я държи в ума си – и тогава той ще те обикне; и ако той намери у теб една добра черта, и ти ще го обикнеш. А сега вие, като се срещнете, търсите си най-лошите черти и ги държите в ума си. И тогава започвате да се молите, ходите в окултната школа. Но понеже сте избрали най-лошата страна, след като сте свършили молитвата, вие уж мислите добро за Иван, за Драган, за Петко, но изпъква лошата му черта и веднага разваля вашето настроение, придобито от мисълта за добрата черта. Вие, окултните ученици, за да пазите характера си, едно правило трябва да знаете за закон: да си намерите една добра черта. Всеки един от вас има една добра черта – намерете тези добри черти помежду си и ги дръжте в ума си. Само така ще може да си помагате – и Господ ще ви помага, и ангелите ще ви помагат, и светиите ще ви помагат.

Аз ще приведа един пример. Рекох на една сестра, на една от ученичките: "Кажи на еди-коя си сестра това и това". Тази сестра й казала, а онази, другата, й отговорила: "Защо Учителя не каже на мен направо, а казва на друг?". Каквото аз съм рекъл, тя не иска да го изпълни, а се занимава с посторонни работи – чрез когото и да е казано, трябва да се изпълни. Казвам й: "Не стойте на това място!". Не питайте защо, но не стойте и не мислете, че където аз живея, е много добре да живеете и вие – моето място е много опасно, който живее при мен, той трябва да бъде герой. – "Ама Учителя няма ли да ни пази?" Аз съм на бойното поле и който дойде там, трябва да има смелостта да издържи тия гранати. Аз искам да ви поставя в тила – отзад, далече.

При това, пазете се от едно заблуждение: не е физическото сближение това, което сближава хората – сближаването е в техните души. Когато техните души вибрират еднакво и когато Божията Любов прониква еднакво, тия души може да се разберат. Например аз забелязвам как някои от учениците развалят доброто настроение у другите, като се скарват. Слънцето оплаква ли се на нас? То си грее, обаче някой път облак ще дойде и ще изопачи светлината му. Например аз дойдох между вас, говорих за някои предмети; и тъкмо имате добро настроение, дойдат двама, скарват се, направят облаци. И в края на краищата остават тия двама, които са се скарали – всички ученици заминават и си приказват: "Петко, Драган и Стоян право е казал". Какво възпитание може да има в това?

Първото нещо: учениците на окултната школа трябва да бъдат послушни, абсолютно послушни – каже ли им се нещо, да го изпълнят. Ама ще кажете: "Духът му е казал". Кой Дух? Божественият Дух е Дух на смирение, Мъдрост, Правда, Истина, той е Дух, който заема всякога последно място, той не заповядва – където иде, последен ще бъде, готов е да услужи на бедните. И този, у когото Духът работи, той последен ще седне на трапезата; седне ли пръв, там Духът Божий не е, тъй зная аз.

Когато дойдете до окултните сили, ще се пазите, ако искате да се обновите. Ще гледате това самосъзнание да изпълнява Волята Божия правилно. После, трябва да проверявате как вашите влияния въздействат на обкръжаващите. Когато аз правя забележки някому, всяка моя забележка не само че трябва да превърже раната, но искам да видя тази моя превръзка полза принесла ли е. Ако на десет души направя превръзка и положението се влоши, по-добре раните да стоят непревързани – ако не можеш да направиш добро, остави друг някой да го направи.

Искам ония правила, които ви давам сега, да ги прилагате постоянно. Аз ще ви дам още други правила. Изведнъж светии няма да станете, защото за светия се изисква не един живот, а много животи – това е съвършенство, не е закон за спасение. Човек трябва да започне да вибрира така, че в даден момент да се досеща сам как да извърши Волята Божия. Под свят човек разбирам човек с опитност и съзнание, който знае как да помогне, а не само името да носи. Такъв един човек е пълен със знание, с всички добродетели, и той всякога върши Волята Божия. Сега ние се приготвяме да бъдем силни, да помагаме на великото дело. Казвам: шестата раса иде. Шестата раса като дойде, вие трябва да имате знание и това знание сега ще го придобиете.

Сега първото нещо: ще намерите една добра черта в себе си – само за себе си ще намерите една добра черта, която Господ е вложил. Да казваме, че сме много лоши, това е крайност и да казваме, че сме много добри, и това е крайност. Ако кажем, че сме лоши, значи, че не сме приложили. Бог в нас е добър и това добре ще го съзнаем и ще благодарим на Бога за това, което сме. Ти направиш една погрешка, но после у теб съзнанието плаче, моли се, разкайва се. Ти кажи: "Аз благодаря на Бога, че имам тази добра черта – съзнанието; ако нямах тази черта, какво щеше да бъде положението ми?". Значи като направя една погрешка, имам една добра черта, че съзнавам и скоро поправям погрешката си. После, някой човек срещне един беден и веднага се смили сърцето му – и по това може да познае, че има нещо добро в себе си. Като казвам да намираме добрата си черта, така ние ще можем да имаме простор на духа. Ние трябва да се подчиняваме на Божия Дух.

И тъй, като използвате тия сили вътре в Природата и като дойдете до човека, ако искате да се образуват във вас приятелски отношения в бъдеще, ще търсите вътре в приятели и неприятели една добра черта, която да поставите в ума си. Това е едно доста трудно, но отлично изкуство. Сега ще бъдете окултни ученици – ще учите всичко, ще бъдете смели и решителни. Когато ви се правят забележки, няма да се сърдите; когато ви изобличават, ще понасяте с търпение; когато ви сполети каквото и да е нещастие, на всичко ще гледате само добрата страна. Блажен е човекът, комуто правите забележки – оставя ли го Господ? И Писанието казва: "Онези, които Господ не изобличава и не наказва, те на крив път вървят". Не мислете, че е нещо приятно да можеш да направиш забележка на един човек. Като изобличиш човека, спечелваш ли нещо? Нищо не спечелваш – като се върнеш у дома си, ще имаш тревога със себе си, нищо повече. Някой ми казва да изобличавам. Да изобличаваш когото и да е, аз всякога считам, че е все едно да правиш операция – като се върнеш, все ще има смрад и дълго време трябва да миеш ръцете си, за да се отмиришат. В бъдеще, като влезете в школата, погрешките си няма да виждате. В горните класове абсолютно се забранява да мислиш за погрешките на хората – хората за теб не съществуват и погрешките им не съществуват, ти ще работиш върху себе си.

Разправя един индуски Учител как отива при него един ученик и той му показва три метода. Трима души се подвизавали в гората и Учителят казал на ученика: "Ще идеш и ще удариш на тримата по една плесница". Ученикът като ударил на първия една плесница, онзи му ударил две. Отишъл при втория, ударил и нему една плесница, онзи си повдигнал ръката, но пак я спуснал, не го ударил. Като ударил плесница на третия, той даже не обърнал никакво внимание, продължавал да си разсъждава. Попитал го Учителят: "Какво направи?". – "Ударих на първия една плесница, а той ми удари две." Този е човекът, който живее по закона "око за око, зъб за зъб" – Мойсеевия закон. Вторият, който повдигнал ръката си и бързо я свалил, живее в спасението, той се спасява – дошло му е наум да приложи закона, но казал: "Не бива", решил е да не прилага закона. А онзи, който не е обърнал внимание на плесницата, той живее в Любовта.

Та сега някои живеят по закона на Мойсей, други – в спасението, а трети – в Любовта. Който живее в закона, два пъти ще те удари; който живее в спасението, ще вдигне ръката си и ще каже: "Хайде, от мен да мине"; а третият, който живее в Любовта, нищо няма да усети. Окултният ученик трябва да живее по закона на Любовта – ще дойде някой да те удари, а ти нищо няма да усетиш, даже няма и да знаеш, че те е ударил. Какво съзнание трябва да има у него!

20 юли, 1922 г.

Възможности

Тайна молитва

Каква е разликата между възможност и необходимост? Възможността има отношение към човешките процеси, т.е. към човека, а необходимостта има отношение към Божествените процеси, които се налагат в силата на нещо по-високо от човешкото. Когато се говори за възможности, подразбираме онова, което човек трябва да прави за всеки даден случай, за да използва благоприятните условия, които необходимостта е сложила в ръцете му.

Сега ще ви представя един пример, който илюстрира отношенията между висшето и нисшето в човека. Един господар има хубав кон, когото обича, вследствие на което между господаря и коня се създават другарски отношения: господарят язди коня, а конят го носи на гърба си. Отиват на вършитба; господарят слиза от коня, впряга го и двамата започват заедно да вършеят. Вечерта господарят освобождава коня от работата, качва се на гърба му и тръгва за дома си; господарят влиза вкъщи, а конят отива в дама. Питам: в кого от двамата се крият възможностите – в господаря или в коня? В господаря – само господарят е в състояние да измени, в смисъл да подобри или да влоши, положението на коня; конят пък, от своя страна, е в състояние да улесни положението на господаря си. Следователно нисшето начало у човека улеснява, а висшето подобрява положението му.

Каквито са отношенията между господаря и коня, такива са отношенията между Учителя и ученика: Учителят подобрява положението на ученика, а ученикът улеснява положението на Учителя. Щом Учителят подобри условията на ученика, последният трябва да ги използва разумно. Тъй щото възможността в човека не е нищо друго, освен разумното начало в него. Човек трябва да използва възможностите, които се крият в него, за подобрение на положението на коня си, който пък ще го улеснява. В какво може да се подобри положението на коня – в жилището, в храната и във водата; като се подобри положението на коня, той ще бъде по-здрав, по-силен и ще може повече да улеснява господаря си. Това значи: ако господарят на вашето тяло не подобри умствените сили и способности на своя мозък, ако не подобри чувствата на своето сърце и най-после ако не подобри действията на своята воля, той не може да има никакви улеснения в своя живот.

Като ученици на тази Школа, предстои ви задачата да използвате своето недоволство, което с години наред ще ви бъде спънка. От какво е недоволен ученикът? Ученикът може да бъде недоволен от себе си – от своя ум, от своето сърце, от своята воля; също така той може да бъде недоволен и от обкръжаващата среда. В каквато и форма да е изразено, от каквото и да е предизвикано, недоволството е енергия, сила, която може да се използва като стимул за работа. Недоволството на човека се дължи на това, че му липсва нещо крайно необходимо, нужно за неговото щастие.

Питам: къде ще намерите това, което ви липсва? Ако ви липсва топлина, къде ще я намерите – в Слънцето; ако ви липсва светлина, къде ще я намерите – в Слънцето. Някой може да каже, че светлината иде от всяко запалено, горящо тяло – например когато горят газ, свещ или дърво, пак имаме топлина; да, но тази топлина е вторична. В свещта, в дървото и в други горящи тела е складирана слънчева енергия, която според случая може да се превърне в топлинна или светлинна, но най-приятна топлина и най-чиста светлина е слънчевата; първична топлина и светлина е тази, която иде направо от Слънцето.

И тъй, топлината и светлината ще търсите в Слънцето. Къде ще търсите Любовта, Мъдростта и Истината? В Бога. Значи външната страна на Бога, или Неговият диск, е Мъдростта, съдържанието на този диск е Любовта, а смисълът Му – това е Истината; с други думи казано: Мъдростта представя реалната, външната, видимата форма на нещата, Любовта е съдържанието на тези форми, а Истината е техният смисъл. Ако речете да търсите Любовта, Мъдростта и Истината в хората, това вече е вторична, второстепенна тяхна проява. Когато търсите Любовта в Бога, вие сте на безопасно място – защо? Защото Божията Любов е неизчерпаема, тя е извор, който постоянно блика, тя е огън, който постоянно гори; в този извор трябва да вливате своята вода, в този огън трябва да внасяте своето масло. Ако не внасяте водата си във Вечния извор, той ще престане да извира; ако не внасяте маслото си в Божествения огън, той ще престане да гори, както лампите изгасват без газ и както електрическата светлина прекъсва без ток. Газта, маслото, токът са условия за горене. Хората намират, че много от условията внасят противоречия в живота; когато условията са конечни, ограничени, те внасят противоречия, но когато са безконечни, неограничени, те изключват всякакво противоречие.

Като ученици на Великата школа, стремете се да разбирате Безграничното, Безконечното, проявено в ограничените, конечни, но разумни форми. При това положение вие ще знаете откъде иде недоволството. Безконечното прави човека недоволен. Какво трябва да направите, за да се освободите от недоволството? Да се разширите – станете голяма, широка тръба, през която водата на Божественото езеро свободно да протича, без да ви създава някакъв напор, някакво напрежение. Щом се разширите, недоволството ще изчезне. Причината за недоволството е обстоятелството, че човек не е могъл навреме и разумно да използва условията, дадени за неговото развитие.

Кога хората стават недоволни – на стари години; всички стари хора са недоволни от себе си – те виждат, че на младини е трябвало да учат, да придобиват знания и опитности, а напразно са прахосвали времето си и не могат вече да се върнат назад. Всички стари хора, с малки изключения, са крайно недоволни от себе си. Младите пък са недоволни от ограниченията, които ги спъват, за да реализират своите желания – всяка спънка, всяко препятствие на пътя им ги прави недоволни.

Човек трябва да бъде доволен от условията, в които е поставен, и да се стреми да ги използва разумно. Ако е недоволен от условията си, той ще се намери в положението на жабата, за която се говори в баснята Щъркел и жаба. Тази басня е окултна, тя има дълбок вътрешен смисъл. Един млад щъркел, който представлявал млад, красив момък, минавал един ден покрай едно блато, където живеели много жаби. Щъркелът погледнал към блатото и видял, че от водата се подавала главата на една жаба – в случая жабата представлявала момата. Щъркелът спрял пред жабата и започнал да й разправя за света, в който живее:

— Знаеш ли на каква височина достигаме ние, знаеш ли какъв простор, каква широчина се разкрива пред нас? Аз се чудя как живееш в това мръсно блато.

— Какво да правя, нямам възможност да изляза оттук – крила нямам.

— Много лесно, качи се на гърба ми и аз ще те вдигна в широките пространства, за да видиш нов свят, нови простори.

Жабата се качила на гърба на щъркела и полетяла в небесното пространство. Като не могла да издържи на новите условия, тя се пръснала и паднала на земята.

Каква поука може да се извади от тази басня? Всеки човек трябва да седи в условията, при които е поставен; ако излезе преждевременно от условията, в които Провидението го е поставило, той непременно ще падне и ще се убие. Ненавреме щъркелът е говорил на жабата за красивите високи места, а жабата преждевременно е напуснала условията на своето блато.

Сега ще знаете, че и в окултизма има такива опасни и съблазнителни места, от които можете да пострадате. Не се качвайте на крилата на щъркела! Това, което за жабата е опасно, за щъркела е безопасно и обратно – това, което за щъркела е опасно, за жабата е безопасно. Ако жабата беше успяла да примами щъркела да влезе в блатото, и той щеше да пострада по някакъв начин. Светът, в който щъркелът живее, не дава възможност на жабата да се развива, нито светът на жабата дава възможност на щъркела да се развива. Възможностите дават условия за развиване на ума, на сърцето и на волята на човека. В мислите и чувствата трябва да се внесе разширяване и дълбочина, а на волята трябва да се предаде интензивност.

Сега, за да познаете доколко вашите мисли и чувства имат широчина и дълбочина и доколко волята ви е интензивна, направете следния опит. Когато някой ваш познат или приятел ви каже една обидна дума, вижте дали можете да я превърнете в добро и за колко време ще можете да я превърнете. Колкото по-скоро се справите с тази обидна дума, толкова по-голяма е широчината и дълбочината на вашия ум и на вашето сърце. Изкуство е човек да дойде до положение да превръща обидните думи в музика. Който си постави за цел да каже някаква обидна дума на приятеля си, трябва да бъде внимателен, за да не каже такава тежка дума, че да произведе голям, дълбок разрез. На когото от вас направят един разрез, ще следи за колко време ще премине. Индусите лесно лекуват раните си, те имат начин, чрез който събират праната от Природата и с помощта на мисълта си отправят тази прана към болното място, което в двадесет минути най-много оздравява. Следователно обидата не е нищо друго, освен малък разрез, направен на ума, на сърцето или на волята на човека. Който има в запас от праната на Природата, достатъчно е да концентрира мисълта си към болното място, да го докосне с ръката си и в няколко минути само да го оздрави – това значи силна, интензивна воля. Без този опит човек ще се намери в положението на търговец, който мисли, че е богат, без да има пари в касата си.

И тъй, ще направите опита съзнателно. Като видите, че някоя ваша приятелка е в отлив, т.е. неразположена, ще отидете при нея и ще й кажете нещо, за да я предизвикате, и тогава тя ще ви каже някоя обидна дума; след това вие й благодарете и кажете, че направихте малък опит с нея, затова я подразнихте. За да направите опита, ще изберете такова лице, на което разчитате, че може да ви каже някаква обидна дума. После ще се обърнете към себе си, за да видите за колко време ще можете да се поляризирате. Такива опити могат да се дават естествено, без да ги търсите сами; когато опитите са естествени, по-добре ще бъде и за самите вас, тъй щото вие ще си създавате изпити сами, само когато естествено не се нареждат. Всички опити, всички изпити, които ви се дават в Школата, представляват условия за придобиване на енергия. Който успява в опитите си, който добре се справя с изпитите си, той черпи енергия; който не решава добре задачите си, той губи енергия. Ще знаете, че противоречията в пътя на ученика са необходими за неговото физическо, умствено и духовно развитие, следователно противоречията са необходим закон в развитието на ученика.

Когато се говори за законите и силите в Природата, дръжте в ума си мисълта за Първичния закон, според който нещата са точно определени. В този закон има само едно изключение, което съществува като възможност, като врата към нещо ново. Според този закон за Бога например няма нещо невъзможно – Той може всичко да изправи и моментално, и постепенно. Когато вън е студено, вие сте недоволни, а щом се стопли, ставате доволни; когато вън е тъмно, вие се спъвате, падате, вследствие на което сте недоволни, но щом се разсветли, щом дойде светлината, вие ставате доволни. Както виждате, студът и топлината, тъмнината и светлината са сили, които или развалят, или нареждат работите. По същия начин се сменят и състоянията в човека – докато е тъмнина в съзнанието на хората, те мислят, че е невъзможно да постигнат своите желания; щом Слънцето изгрее в съзнанието им, желанията им стават постижими.

И тъй, ще изучавате възможностите на сегашния си живот, за да знаете кои неща трябва да подобрите и кои да улесните – значи трябва да знаете какви възможности имате за подобряване и какви – за улесняване; нисшето трябва да улеснява, а висшето – да подобрява условията. Овцете улесняват човека, като му дават млякото и вълната си; човек подобрява положението на овцете. Следователно подобрете положението на ума си, за да ви улесни той; подобрете положението на сърцето си, за да ви улесни то; подобрете положението на волята си, за да стане тя интензивна, силна, могъща и да ви улесни.

Днес говорих за възможностите в живота: злото и доброто са възможности, които съществуват в Битието; неразположението и разположението на духа са възможности, скръбта и радостта са възможности. Всяка дисхармонична мисъл, всяко дисхармонично чувство или действие произвеждат в човека скръб; всичко хармонично произвежда радост. Скръбта представлява оран на нивата, а радостта – жътва. Когато хората орат, земята се радва; когато жънат, житото се радва, че е минало през ред страдания и се е освободило.

26 юли, 1922 г.

Развитие на съзнанието

Аз ще говоря малко върху развитието на съзнанието. В този случай вземам съзнанието в широк смисъл. В българския език думата съзнание е образувана от съюза със и съществителното знание – това значи да ходиш със знание, да знаеш нещо, да съзнаваш нещо. Това има повече духовен характер – значи да можеш в себе си, в ума си едновременно да осъзнаваш две различни състояния, т.е. да съзнаваш една права постъпка и една крива постъпка, да правиш разлика между тия две постъпки, да познаваш разликата между една права и една крива мисъл, между едно право и едно криво чувство. Сега, когато ви говоря за съзнанието, някои от вас сте като онези, които обичат музиката, слушат я и казват: "Много хубаво нещо е музиката", но не можете да направите разлика коя част е хубавата, не можете да направите разлика между тоновете. Ако някои тонове са изпуснати, не можете да схванете това, възприемате само общото течение, докато един музикант специалист схваща къде е грешката, различава я с ухото си.

Сега вие, окултните ученици, ако не можете да схващате известни тонове, ако не можете да правите тази разлика в съзнанието си като тези музиканти, не можете да бъдете ученици. Добре, аз сега ще ви преведа въпроса от окултно гледище: ако напиша един цигулков ключ на петолинието и под първата линия сложа отдолу една нула без опашка, ще имам цяла нота. Да допуснем, че при тази цяла нота аз поставя друга една – четвъртинка, после друга – осминка, след това пак една цяла, после една половинка нота и т.н. Сега тази четвъртинка нота ще се хвали ли, че е при голямата, при цялата нота? Някой път гледам, че вие, окултните ученици, започвате да мислите по този начин – колко малката нота е по-близо до голямата нота. Не, гледайте какъв тон може да издадете и какво съчетание може да имате в тази обща хармония с първата нота, какъв израз може да дадете в общото съчетание с всички ноти. И сега у вас постоянно се явява въпросът накъде, по кое направление към голямата нота сте, колко далече сте от нея. Някой път гледате, че сте на едно деление, на две деления, на три деления от нея и си казвате: "Отдалечихме се ние". Това не е музикално разглеждане на въпроса. Онази нота, която може да даде израз, може да е много далече от главната, от първата нота, може да е и няколко листа след първата, но пак дава най-голямо изражение. И забележете, че във военната, в бойната музика, когато ще воюват, всякога дават изведнъж най-високото изражение, стряскат човека, докато в минорната музика се започва тихо, тихо, после се повишава и най-после дойде най-високото; след това пак спускат, понижава се тя. В мажорната музика не е така.

Ако искате като ученици да се развивате правилно, трябва да разбирате живота в неговите съотношения – тъй както Бог го е наредил. Вие всеки ден сте ноти и при всяко лягане и ставане не сте в същата гама. Например аз, като ваш Учител, и вие, като мои ученици, няма да бъдете утре при мен тъй, както сте днес; мислите си, че ще бъде същото, но не, отношенията ще бъдат съвсем други. Има друга една вътрешна сила, която урежда живота и не зависи от вашето желание, не зависи от нотата – къде да се поставя тя, а зависи от самия музикант. И вие нямате право да казвате: "Защо съм поставен долу, или горе?" – навсякъде трябва да изпълните ролята си. Долу или горе, високо или ниско, като цяла или като половина нота, като осмина или шестнадесетина, като тридесет и втора или шестдесет и четвърта нота, в барабан или в друг инструмент, вие трябва да се сливате в едно, да не се чуват ударите ви – безразлично е това. Защото в туй съзнание, за което ви говоря, има друго съзнание – Божественото, на което вашето съзнание трябва да стане отглас. Не сте вие целта в света, светът не е създаден зарад вас – този свят е създаден за едно развлечение на Бога, а играчките на това развлечение са хората. Следователно вие сте играчки в това развлечение на Бога.

Сега вие казвате: "Ние в това самоусъвършенстване ". В какво се състои това самоусъвършенстване? В познаването на Бога. В какво познавате Бога? – "В Любовта Му." Добре, познахте ли Го в Любовта Му? – "Е, в Мъдростта Му." Познахте ли Го в Мъдростта Му? – "Е, в Правдата Му." Познахте ли Го в Правдата? – "В Добродетелта Му." Познахте ли Го в Добродетелта Му? Не сте, т.е. отчасти сте Го познали. Когато Неговата Правда се приложи върху вас, казвате: "Няма смисъл"; когато Любовта Му се прояви във вас, казвате: "Няма смисъл"; когато Мъдростта се прояви в своите високи форми, казвате: "Това е много забъркано, не е за нас"; когато Истината дойде в своята светлина, казвате: "Не е за очите ни". Питам: при това съзнание на един ученик какво може да знаете? Следователно всички трябва да се стремите съзнанието ви да се хармонизира, т.е. в съзнанието ви да стане едно правилно отражение на всички Божествени мисли, на всички Божествени чувствания, на всички Божествени действия. Това е едно спасение за човека; или аз го наричам другояче – избистряне на човешкото съзнание. Всичко може да се отразява в съзнанието на човека – то е като една бистра вода, в която всичко може да се отрази. И в това отражение ние виждаме как светът е създаден.

Сега аз ви следя, наблюдавам ви: вие се занимавате с неща, които много пъти сте ги преживели. Например вие сега се безпокоите какво ще ядете, какво ще сготвите. Че с това се занимава и вълкът – дали ще намери храната си днес, или не. Птичката, и тя мисли за храната си. Ако ние станем като птичките, които нямат нашия ум, и започнем да се безпокоим, какво ще излезе? Че какво, храната ви е предвидена – Бог е предвидил това и ако го съзнаеш, ще я намериш точно навреме; ако разбереш Неговия език, ще я намериш точно навреме. Да кажем, че от София са ви изпратили един колет, в писмо ви пишат за него, но писмото не сте го получили, а само колета – знаете, че колетът е дошъл, но не можете да го вземете.

В окултната наука всеки трябва да се стреми да научи Божествения език на нещата. Знаете ли какво значи да се говори на Божествен език? Сега аз на един ученик преподавам за пръв път Божествения език и той му се вижда много странен – уча го на първата буква на Божествения език. Азбука си има този език – тази азбука всеки ден ви се преподава. И туй, че се молим, вярваме, любим, това засега са средства да ни преведат този език, да изучим Божествения език и да разберем силата му. Ако ме питате защо е Любовта – тя е, за да научим Божествения език; ако ме питате защо е вярата – тя е, за да научим Божествения език; защо е Мъдростта – за да научим Божествения език; защо е Истината – за да научим Божествения език. Щом научите тази реч, сегашният ви живот ще се осмисли.

Например във вас често се повдига въпросът и желанието – искате да ви обичат и да ви любят. Знаете ли какво значи да обичаш и да любиш? Сега вие, когато обичате някого, оценявате любовта така: ще му направиш една дреха, някой подарък, къща ще му съградиш, кон ще му купиш, пари ще му дадеш, а ако ти е син, повече неща ще му дадеш. По този начин външно изразяваш любовта си, но това не е никаква любов. Ами представете си, че вие сте ми слуга, честен сте и аз ви оставям къщата и конете си, да се разполагате десетина-двадесет години с тях; аз заминавам някъде и като си дойда, взимам си нещата. Мислите ли, че правя това от любов към вас? Аз го правя от любов към себе си.

Сега вие, майките, се препоръчвате, че имате идеална любов, че обичате децата си безкористно. Хубаво, аз не се съмнявам, че имате безкористна любов, но вие защо обичате децата си? Защото ще остареете, а този ваш син ще стане виден човек, та да има кой да ви гледа. Дъщеря имате, обичате я – защо? Да порасне, та да се ожени за един богат, учен зет и да ви помага. Можете ли да кажете, че това не е истина – с нищо не можете да ме убедите в противното. Във всичките ви мисли лежи една користолюбива цел, един пълен егоизъм. Вие защо се приближавате при мен? И там виждам един егоизъм – за да почерпите нещо. Когато ви казвам, че и аз искам от вас, казвате: "Помогни ми да спечеля от един лотариен билет и половината ще дам на Братството; помогни ми да спечеля сто хиляди лева и половината ще дам на Братството". След като спечелите! Тъй казват моите ученици: "След като спечеля ". Това не е окултизъм, това не е ученичество – тези идеи да ги изхвърлите от вашите глави.

Аз искам от вас жертви за Бога абсолютно безкористни – разбирате ли какво значи абсолютно безкористни? В бъдеще всички, всички да служите абсолютно безкористно, без да очаквате да получите нещо. Вие гледате все на първото място да кацнете и да кажете: "Aз съм сега отляво или отдясно". Така искаха учениците на Христа: един отляво да седне, друг – отдясно; и след две хиляди години пак същото искат. По този начин не се влиза в Царството Божие. Вие искате лесно да влезете в Царството Божие, а това не е окултизъм. Та във вашето съзнание трябва да се роди една по-висока идея. Ако аз, като Учител, имам една цел – да ви използвам, това не е никакво учителство, това е търговия.

Ако аз не съм ви казал самата истина, има защо да не я казвам. На един ученик казах истината и два дни плака; и на други някои ако кажа истината, три дни ще плачат – в тази истина ще научите горчиви работи. Който влезе в Царството Божие, ще му дадат най-големите горчивини – ще ви турят в най-силните киселини и ако се разтопявате в тях, не сте за Царството Божие. Сега, във вашето съзнание, вие трябва да се приготвяте. За какво да се приготвите? За ония истини, на които Божественият свят ще ви подложи – и ще ви подложи. Вие сте чудни, искате да влезете в Царството Божие като гости – в Царството Божие гости не искат. Онази мома, която ще се жени, какво мисли: очаква ли, като влезе в новия дом, три-четири слугини да й служат, а тя на стол да стои и само да се облича, тъй ли мисли тя? Свекърът й на село ще иска тя да се запретне да омеси хляб, че да видят меси ли добре, да сготви, да опере, после на нивата да отиде да работи. А ние, духовните хора, мислим често, че като отидем на Небето, ще вземат китари и ще ни свирят и пеят. Ще има свирни, но между свирните ще има много велики работи, които се вършат в този велик свят. И ако вие със сегашните ваши схващания, със сегашните ваши разбирания мислите да влезете в този свят, ще се намерите в едно голямо противоречие.

Представете си, че сте отишли на Небето и са ви дали най-добрата храна, най-добрата музика, най-доброто забавление, но изведнъж дойде заповед – кажат ти: "Ти ще станеш сега и ще отидеш на Земята при един голям грешник". Ако се намусиш, пропадаш. Не, ти ще станеш с радост и ще отидеш при този голям грешник. Ако вас ви накарат да направите нещо подобно, ще се намусите. Например някой е седнал от дясната ми страна и го вдигнат за нещо; ще каже: "Един път в живота си имах случай да седна тук и ме вдигнаха" – всички ученици тъй мислите. Аз не казвам, че това е лошо, то е хубаво, но в Божествения свят се казва, че Бог може да се прояви навсякъде. Бог ви изпитва, вие не знаете къде ще се прояви Той и как ще се прояви, не знаете, защото въпросът не е в това, как Бог е започнал да се проявява, но как ще свърши. Представете си, че аз ви поканя на гости и ви опека една хубава кокошка, но след това ви кажа: "Хайде сега да се разходим около три-четири часа и след като се върнем, ще видим, тогава може да ядем кокошката" – какво ще кажете на това? Вие сте гладни, два-три дена не сте яли, а аз, след като ви каня на печена кокошка, предлагам ви да направим една разходка за два-три часа. Ще питате: "Сега ли му е времето за разходка?". Веднага ще ми разкритикувате постъпката, ще кажете: "Е, Учителя!". Ами ако се окаже, че тази кокошка е била болна и ви кажа: "Ще отложим, по-добре да се разходим, отколкото да ядем"? Ако ви поканя вкъщи, тя ще ви мирише и ще ви изкушава, затова ви разхождам, развеждам ви надалече. Следователно всички изкушения не са нищо друго, освен отвличане от опасностите, които са създадени в света. Всяко изкушение е лошо само по себе си, но ако то не се случи, ще стане нещо по-голямо, нещо по-лошо – това зло е дошло, за да не се случи нещо по-голямо. Затова една българска пословица казва: "Ела зло, че без тебе по-зло". Следователно всички изкушения имат за цел да ни избавят от това голямо зло, което виси като нож над главите ни.

Като ученици на тази школа, вие в съзнанието си трябва да имате ясна представа за ония промени, които стават в Божествения свят. Не е важно какво вършат хората, а как е нареден светът. Божественият Дух, който прави тези промени, раздава на всички хора както намери за добре – вие гледайте да разберете Божествения Дух, а не тези малки духове. Проучвайте този Дух, който просвещава, който раздава нещата, който е извор на Божествената Любов, носител на Божията Мъдрост, на Божията Истина, Правда, Добродетел. Този велик Дух трябва да слушате и ако вие бихте Го слушали, никакъв спор нямаше да има – всички тия спорове, които сега стават, лесно биха се уредили.

Аз онзи ден говорих на първия клас за превръщане на енергиите. Представете си, че дойде някой ваш приятел и кръвно ви обиди – това е един изпит. Наблюдавайте в продължение на един месец за колко минути, дни или седмици ще можете да превърнете тази или каквато и да е друга обида. И не само да не остане някаква следа от нея, но като чуете отново да се произнесе тази обида, да се радвате, да ви стане приятно. Наблюдавайте след колко време можете да превърнете тази обида в приятно чувство – това е пак до силата на съзнанието ви. Ако до един месец не можете да я превърнете, вие сте далече. Тогава минават месец, два, три, година, две и повече – и по закона на кармата след много време всичко минава, заличава Господ този спомен и вие казвате: "Свърши се". Да, но това не е ученик, той никакъв урок не е научил. Добре сте научили урока си, ако след като ви обиди някой, за един час заличите тази обида – и не само да я заличите, но да обикнете тази дума. Има ли тази наука, това е един ученик, който разбира законите. Вие можете ли да го направите? (- "Можем.") Христос като казва: "Любете враговете си", това значи обидата, казана от врага ти, да можеш да я превърнеш, защото той, като враг, когато ти е казал тази обида, те е избавил от едно голямо зло. Ще се стремите всички да очистите съзнанието си.

Сега на религиозен език ще ви кажа същото: ще се молите на Господа, ще викате Светия Дух, за да приложите Божествения Дух. Ако за един месец не можете с вашата любов да превърнете една обида, вие не сте ученик, вашата любов е слаба, не е Божествена Любов. В Божествената Любов, която имате, в този огън трябва да се топят всички елементи. Сега някои може да въздишат. Ученикът не може да въздиша: "Ох, ох!" – не, ще работиш! Днес "ох", утре "ох", и най-после ще рече: "Разбрах сега, няма повече "ох", задачата е решена". Аз не се сърдя, че някой път казвате "ох", но гледам, като казвате "ох", работите ли. Като казвате "ох" и не работите, казвам: тази работа с "ох" няма да се разреши.

Ако не вземете този метод, който ви давам тази вечер, ще губите времето си, т.е. може да завършите по-късно школата си. Защото при мен има някои ученици, които от петнадесет години повтарят този клас и казват: "Учителю, кажи ни нещо повече!", а като им дам по-сложна задача, рекат: "Не е по силите ни". Тогава как искате да минете в по-горен клас? Сега не казвам, че аз искам това, но казвам, че в тази Школа всичко е определено, необходимо е.

Да любиш, това не е една привилегия, а една необходимост; да бъдеш мъдър, това не е една привилегия, а една необходимост; да бъдеш истинолюбив, това не е една привилегия, а една необходимост; да бъдеш милостив, това не е една привилегия, а една необходимост. Няма да кажеш: "Не мога" – не, ще се подчиниш и нищо повече, това е една необходимост. Не се ли подчиниш на тази необходимост, очаква те смърт. Защо трябва да любиш? Не любиш ли, няма живот – ако любиш, има живот. Да, ако не любиш, няма живот; ако не придобиеш мъдрост, условията на този живот няма да се проявят. Тъй щото като говорим за Любовта, като говорим за Мъдростта, за Правдата, за Истината, ние подразбираме необходимостта на Божествения живот. Няма да питаш защо, но ще кажеш: "Аз трябва да любя, трябва да бъда умен, правдив, истинолюбив – това е необходимост, това е Божествено, наложено ни е, няма изключения"; тъй трябва да мислите.

Пита някой: "Защо трябва да любим?". Необходимо е да любиш. – "Ама защо да го любим, лош е!" Необходимо е. – "Ама той е такъв!" Необходимо е, разбирате ли – Волята Божия е такава! Разбирате ли какво е Волята Божия? Ако не й се подчиниш, тя помита всичко; ако й се подчиниш, спира. Бог няма да се подчини на едни детински своеволия, няма да ти дава отговор за какво и защо – ни най-малко! Трябва да знаеш: необходимо е. – "Защо трябва да любя?" Необходимо е. – "Защо трябва да бъда умен?" Необходимо е. Така трябва да мислите и във вашето съзнание трябва да легнат веднъж завинаги тези неща; и то не само у вас, но така ще проповядвате и на другите. Какво учите вие? Ще кажете: "Необходимо е да любиш!". Какво друго учите? – "Необходимо е да имаш Мъдрост!" Друго? – "Да не правиш глупави работи!" Друго какво учите? – "Необходимо е да учиш Истината!" Това е нашето учение: необходимо е значи! Няма да кажете: "Може, но когато имаме разположение" – не, ще любиш и нищо повече. Никакво разположение, но по заповед – необходимо е и нищо повече. Ще се подчиниш – откажеш ли, всичко е свършено. И сега всичките страдания в света не са нищо друго, освен това, че Невидимият свят иска да вразуми хората, че е необходимо. Това сега е разумната страна на въпроса – така, както стои той от окултно гледище. Щом всичко това е необходимо от Божествено гледище, необходимите неща най-лесно се изпълняват. Например необходимо е да ядеш. Мъчно ли е да ядеш? Не, лесно е. Необходимо е да пиеш вода. Мъчно ли е да пиеш вода? Не, най-лесното е, глътка по глътка и ще свършиш, само вдигни чашата. Това са най-лесните неща.

Тия спорове, които често се явяват между вас, произтичат от това, че има други същества в света, които чрез своите мисли затъмняват съзнанието на човека. Често съзнанието на човека потъмнява и той не може да прави разлика между една мисъл и друга, между едно чувство и друго. Един казва: "Аз тъй мисля", а другият: "А пък аз тъй мисля, да се разберем!". Няма какво да се разбираме – в Любовта няма противоречия, но необходимо е да любиш. Ще кажеш: "Ама как ще любя?". Ще ви приведа един пример: когато се излюпят онези малки патенца, майка им дава ли им уроци как да плуват? Още като се излюпят, те знаят как да плуват. Майка им учи ли ги как да кълват? Те знаят как да кълват още щом се излюпят.

И на вас казвам: като излезете от вашето яйце, вие ще знаете как да кълвете и да плувате. Ако ми речете, че не знаете, ще ви кажа, че искате да ме забавлявате – тъй седи въпросът. Аз ви говоря за една истина, която дълбоко е вложена във вашата душа и вие можете да я знаете. Както пиленцето може да кълве, както патенцето знае да плува, още щом се излюпи, така и вие знаете. Патицата майка казва: "Клок-клок". Преведен, този език значи: "Ще работиш така, както е написано вътре в теб". Дойде патенцето до водата и майката казва: "Квак-квак" – това значи: "Както е писано в тази Божествена книга, така ще плуваш". Вие ще ме питате: "Как да любим?", а аз ще кажа: "Квак-квак" – така, както е писано в Божествената книга. Няма никакъв спор – ще отвориш книгата и ще прочетеш. Спреш ли ме и разсъждаваш ли философски, няма да влезеш във водата.

И тъй, вложете мисълта, че основните Божествени мисли и идеи са вложени, написани са в тази Божествена книга и всеки може да чете от нея, стига да иска да чете, стига да слуша. Наблюдавайте пиленцата, патенцата – като чуят гласа на майка си: "кът-кът", всички се събират, слушат я, подчиняват й се, т.е. като ги повика, всички отиват. Е, хубаво, когато Господ ви вика, а вие не слушате, ще изгубите. След като майка ви, която е поставена да ви вика, казва "клок-клок", а вас ви няма, не изгубвате ли? Като ви каже "кът-кът" и вие закъснеете една-две минути, всичко е изпапано. Казвате: "Има време за в бъдеще". Няма време, всичко е определено. Това пиленце не може да се отдалечи на голямо разстояние от майка си, то може да се отдалечи само на една, две, десет, петнадесет крачки, но не може да се отдалечи на сто крачки или повече; отдалечи ли се повече, то изгубва майка си.

И ние, в нашето съзнание, не можем да се отдалечаваме от Бога. Вие казвате: "Аз ще се отдалеча от Бога". Да, но като отидеш далече и майка ти каже "кът-кът", няма да чуеш. В нашето съзнание трябва да бъдем на такава дистанция, на такова разстояние от света, че щом сме при тези Божествени условия и доловим какво казва Духът, какво казва майка ни, веднага да чуем и да изпълним каквото казва, да изпълним волята й. За последствията не мислете, защото в необходимостта всичко е за добро.

27 юли, 1922 г.

И Петър Го взе настрана

И Петър Го взе настрана,

и начна да Му запрещава и да казва:

"Смили се за Себе Си, Господи, няма да Ти бъде това".

Матея, 16:22

В съвременния живот лежат две основни правила: едното правило е положително, а другото – отрицателно. Целият съвременен културен свят живее в отрицателната страна – показателни за това са резултатите в културата. Аз мога да направя едно малко сравнение: има две състояния у човека, едното ние наричаме здравословно, а другото – нездравословно. В здравословното състояние на тялото има красота, хармония, израз, подвиг на ума, а в нездравословното си състояние тялото е хилаво, появяват се разни бучки тук-там, разни циреи, има недъзи в стомаха, в дробовете, в главата. Самите тези недъзи показват, че хората не спазват основните правила, които Природата е поставила вътре в тялото.

Сега мога да кажа, че даже съвременният християнски свят живее в хилавата страна на живота – и самите християни са хилави; има само единици, които правят изключение. Може някои да се обидят от това, но християнството, като колективна единица, не е приложило напълно Христовото учение. Християните казват, че не му е сега времето. А кога – в бъдеще? И преди две хиляди години Църквата казваше, че не му е времето сега. Направиха една малка комуна, започнаха да раздават имането си, ядоха, пиха и после казаха, че не му е сега времето; спряха и започнаха да живеят, като вложиха свещения егоизъм, и за да го прикрият, сложиха надпис: "Любов към човечеството". В тия хиляди години мнозина са се явявали, за да говорят, че са изпращани от Бога, и да казват на хората, че трябва да живеят според този естествен закон.

И съвременните хора казват, че пророци е имало до Христа, а след Христа вече нямало и не можело да има. Къде е казано, че пророци след Христа не може да има? А какво има след Христа? Че ще има пророци след Христа, ясно се говори в Писанието, където Христос казва: "Много неща има да ви явя, но сега не можете да носите, а когато този Дух на Истината дойде, Той ще ви научи". В чие име са говорили пророците? Не е ли говорил този Дух?

Следователно пророк е онзи, който изказва една велика истина – който и да е той. Когато дойде един пророк, той няма да се съобразява с официалните знания на хората, с официалната Църква, но ще каже нещата тъй, както Природата ги е казала. Може тази истина да не е приятна на хората, но тя е необходима. Нима онзи лекар, който прави операция на болния, върши нещо приятно – не е приятно, но е необходимо за спасението на болния. Нима когато отворят стомаха на някой болен, това е приятно, нима е в реда на нещата – не е приятно, но е необходимо за спасението му.

Следователно, когато ние искаме да се спаси това общество, няма да си плюем на ръцете, но ще искаме да направим операцията така добре, че да се спаси това общество. Но когато правим тази операция, не искаме да имаме страхливци около себе си, за да не ни бутат ръцете и да не ни пречат – всички страхливци трябва да бъдат навън. Питам всички страхливци: как ще излезе операцията, ако казват в себе си: "Ако стане", "Може да стане" и т.н.? Може – и нищо повече! Онзи, който има знания, онзи, у когото има Истина, всякога може да направи една операция без погрешка; а операцията на онзи, у когото няма Любов, Мъдрост и Истина, всякога ще излезе несполучлива.

Сега на съвременното общество му липсва един велик импулс, едно основно начало и това велико начало е Любовта в нейните нови прояви. Аз съм говорил и друг път за любовта, но не за любовта, която се проявява и престава, не за любовта, която увеличава страданията.

Казват някои, че любовта носи със себе си страдания – да, физическата любов носи страдания, но кога? Ето как носи страдания – онази майка, която се е влюбила в своето дете, ще страда, ако й го вземат. Следователно, когато любовта остане без формата, в майчиното сърце ще се създаде страдание. Двама души може да се любят, но затворят ли ги, разделят ли ги, те страдат. Всяко нещо, което обичаме, може да ни го вземат или да го развратят и това ще ни причини страдания – затова казваме, че любовта произвежда страдания.

Но любовта произвежда страдания при ония условия, при които не може да се прояви. Онова дете, което сте любили, ако се изврати, поквари, ще ви причини страдания – това е любовта, която се проявява на физическото поле. И защо е така? Защото ние, съвременните хора, нямаме понятие за Бога; ние и досега още спорим за Бога – къде е Той, на кое място, на Небето или на Земята, в църква ли е, или не, единоличен, двоеличен или троеличен е Той. Църквата с хиляди години спори и като дойдете до Христа, ще ви попита: "Какво мислите за Христа, Син Божи ли е?".

Хората разрешават някои въпроси преди да решат един основен: Христа като Любов познал ли си Го; Неговото разположение, това, благородното разположение – да се пожертва за самото човечество, да въздигне всичко, ти познал ли си го? Това е важният въпрос. Че е Син Божи, какво от това – то е второстепенен въпрос. Ако Той е дошъл на Земята, а не ни е дал нищо, какво ни интересува, че бил Син Божи? Ако аз съм един царски син и ви говоря за богатството на баща си, а вие сте гладни, болни и нищо не ви дам, какво ви интересува това? Но ако този царски син дойде, свали своята корона, помогне на своите братя, жертва всичкото си благо, аз го наричам Царски син на жертвата и на Любовта, който е дошъл да въздигне своите братя.

В съвременната Църква има и друг въпрос: коя Църква е по-права – дали православната, католическата или евангелската? Че в какво се състои правотата на Църквите? Еди-кое си общество било по-право, но в какво седи правотата му? Онзи народ, онова общество, онази Църква, онзи дом или човек, в сърцето на които блика Любов, Мъдрост и Истина, за да могат да помагат на другите, този народ, това общество или тази Църква, те са истинските – така седи въпросът, така го знаем ние, така е учил Христос. И ако дойде пак на Земята, както Го очаквате, това ще ви проповядва. Но Той ще ви проповядва не както в старото време – че всички хора ще възкръснат (защото сега между християните се повдига въпрос за Възкресението). Питат: "Как ще възкръснат хората – с тези си тела или с други?". Те не разбират въпроса – Възкресението е въпрос само на душата. То е пробуждане на съзнанието – не се ли пробуди у теб съзнанието, Възкресение няма.

И сега може да се прероди в теб съзнанието. Това тяло, в което сега седиш, е един гроб. Следователно, ако ти, като една пъпка, се разпукнеш, ще цъфнеш и ще завържеш, ще образуваш новия плод. Нима ще възкръснем с онези тела, с които сме заровени? Нима с тия хилави тела, за които сме изхарчили петдесет-шестдесет хиляди лева, за да ги лекуваме, ще възкръснем? Не, друго нещо се подразбира – с други тела ще възкръснем; ние подразбираме ония тела, за които се говори, че са храм на Бога Живаго.

Сега в света все отрицателната страна се проповядва – и Петър взел Христа настрани и започнал да Му говори какво не трябва да прави, и ние започваме с това, което не трябва да правим. Казваме в обществото: "Не трябва да правим това – не трябва да крадем, не трябва да лъжем, да убиваме". Отидеш при лекар и той ти казва: "Боб не трябва да ядеш, леща, кисело зеле, баница няма да ядеш", накрая ти казва: "Само препечен сух хляб ще ядеш". Питам сега: защо само сух препечен хляб ще ядеш? – "Ама така каза лекарят!" Вие правили ли сте опит да видите дали този сух хляб дава всички елементи, необходими за здравето? Като дойде при мен някой болен, аз веднага ще му кажа: "Не яж четири дни нищо!", нищо повече – четири дни глад, на общо основание. Защото след като лекарят му изреди всички тези форми – боб, леща, баница и други, болният, като седне, започва да ги преповтаря в ума си и те произвеждат отрицателни резултати. Майката казва на детето си, което я лъже: "Ти няма да лъжеш, няма да крадеш". Тогава то казва: "Я чакай да опитам, да видя какво нещо е кражбата" – а по-рано може да не е крадяло и да не е лъгало. Майката казва: "Да не лъжеш", тогава детето казва: "Да опитам какво нещо е лъжата".

Настанало е време, когато трябва да говорим за положителните неща в живота: трябва да говорим за Любовта, за това, което трябва да се прави. Когато отидеш при лекаря, той трябва да ти каже какво да ядеш, а не какво да не ядеш. Той трябва да ти каже: "Ще ядеш варено жито, ще пиеш житената вода, ще ядеш печен праз, лук, печени ябълки или круши, ще ядеш варени череши с малко хлебец, няма да преяждаш, по малко ще ядеш".

Всички трябва да започнем с този велик метод. Ние сега, като се срещнем, казваме, че любов в света не съществува, че с любов не се живее. Всички сме петровци – Господ живее вътре в нас, а ние Го взимаме настрани и казваме: "Смили се за Себе Си, Господи, няма да Ти бъде това". Като се събуди у нас някое благородно чувство, взимаме Господ настрани и казваме: "Знаеш ли, Господи, Ти трябва да се съобразяваш с условията, знаеш ли какъв е светът, знаеш ли приятелите? Засега поотложи тези Си намерения, чакай по-благоприятни условия, сега за страдания не говори, за самоотричане не говори". А какво е казал Христос – "Махни се, Сатана!". И като е казал това, знаете ли какво е станало? Върху този човек, който се е отрекъл да изпълни онзи велик закон на Истината и Любовта, дойдоха всички страдания в света. И ако вие ме питате защо страдате, ще ви кажа: "Отрекли сте да изпълните онзи велик закон на Истината и Любовта". Ако не вярвате на моите думи, опитайте това и вижте резултатите; когато откажете на една благородна мисъл у вас, когато се подвоумите, вижте какво ще дойде – направете си един списък за това.

Петър Го е отделил настрани и е започнал да Му дава съвети да бъде съобразителен. Този Петър е основа, но и образ на съвременните християни – и ние като него казваме: "Не му е времето сега". Аз навсякъде слушам това, но казвам: не, сега му е времето! Защо да не му е сега времето – понеже казвали, че ако ние приложим това Учение, ще страдаме, ще ни отлъчат от обществото, ще изгубим? Питам: това общество, което може да ни отлъчи, какво е спечелило? Какво ще спечелят един ден хората на това общество, като ни отлъчат? Един ден те ще измрат. Ние се лъжем именно в това, че имаме живот в себе си. Аз казвам: животът произтича от Любовта и за да придобием Любовта, трябва да се въдвори хармонията и да излекуваме всички недъзи. Най-първо у нас ще се въдвори това чувство на Любов и тогава ще се яви такъв велик подем, че няма да бъдем страхливи, а всички ще бъдем герои – и мъже и жени, и когато искаме да направим добро, няма да се поколебаем какво ще стане утре с нас. Като онзи герой, който е бил на бойното поле и е почитан от народа си – знаете ли защо го почитат? Защото е жертвал всичко и не е мислил какво ще стане утре.

Аз често говоря за Невидимия свят, в който хората не вярват, даже и не го познават, но ние го познаваме и не говорим дали го има, или не. Някои намират доказателства, а ние не аргументираме ни най-малко Истината – други аргументират, а ние казваме: "Ела и виж!". Ще ни възразите: "Който повярва ". Вярата е закон на интелигентност – може да вярват само интелигентните хора, а простите – не. Вярата трябва да се предшества от тази висша интелигентност. Ние казваме: ела и опитай един, два, три, четири, деветдесет и девет и повече пъти и след това ще те питаме: "Вярваш ли?". Ако и тогава кажеш, че не вярваш, ще ти кажем, че ти си един първокласен глупак, няма какво да спорим. Най-накрая, защо ни е този живот на Земята – за да накараме всички да живеят.

Вие как живеете, какъв е вашият стремеж? По три пъти на ден ядете, къщи имате, от които след 60 години нищо няма да остане – какъв е тогава смисълът на вашия живот? Смисълът на всеки живот е да пробудите в себе си това възвишено и благородно чувство, чрез което ще дойде Животът – животът ще внесе знанието, знанието ще внесе Истината, а Истината ще направи човека свободен, безсмъртен, ще му даде простор да се развива, да разбере защо е създаден целият Космос, какво е предназначението на човека. Да не мислите, че той е така дребен – всеки човек има една велика мисия, която може да не знаете. Ще кажете: "Какво ни интересува?". Трябва да ви интересува! Онзи царски син, който се е родил в палат, може да не знае, че ще бъде царски син; той може да плаче, да го носят бавачки, но един ден ще му кажат: "Слушай, ти си наследник на тази държава!". Така и вие може да не знаете нищо.

Казват ни, че ние сме нищо, проповядват ни, че сме родени в грях, че сме грешници – какво от това? Родени в грях, но кога, първоначално ли – не. Първоначално, когато излязохме от Божията уста, когато Той ни издъхна, ние всички бяхме чисти. На всички първоначално душите са били чисти, но при второто положение не разбрахме Божествения закон и всички се опетнихме – защо? Защото не искаме да говорим истината.

Аз преди няколко години имах работа с един доста виден проповедник от евангелска църква в Южна България и след като разговаряхме по известни въпроси, той се съгласи с мен и каза: "Тъй е, прав си", но не се мина един ден, дойде в съприкосновение със съмишленици от църквата си и започна да се отказва, започна да спори с мен – тогава не се е съобразил с мнението на своите съмишленици. Казвам му:

— Няма какво да спориш. Това, което поддържаш, истина ли е?

— Истина е.

Казвам: тази истина трябва да бъде достъпна за всички, няма защо да се обуславя от никакви църкви. Щом е истина, няма защо да се отказва.

У нас се заражда това, което аз наричам свещен егоизъм – някой път Истината не ни ползва. Питам ви сега: Христос, Който беше толкова умен, Когото наричаха Син Божи, как бе приет от правоверните в Негово време? Някои казват, че това, което аз говоря, не е вярно. Е, хубаво, това, което Христос навремето казваше, вярно ли беше – и тогава Църквата не Го прие. Ако аз искам от вас самоотричане и самопожертване и нищо не ви давам, това не е право, но аз ви казвам: ако изменя вашия стар живот, ако от вашите жили извадя онази лоша кръв и сложа чиста, това е правото, в това има смисъл.

Ние казваме: опитайте това Учение, без да отхвърляте сегашния живот; вземете Новото учение, тези нови принципи, приложете ги. Ако това Учение ви даде свобода, ако това Учение донесе разширение на вашия ум, ако подобри вашия живот, ако подобри общественото ви положение, приемете го; не внесе ли тия условия, отхвърлете го. Сега ние подлагаме това Учение на опит. Дошло е време за един свещен опит и всеки от вас трябва да се убеди има ли друг свят, или не, има ли по-напреднали същества от хората, или не. Някои казват, че няма по-напреднали същества от хората – не са прави, има по-напреднали същества, които пак живеят на Земята, но за някои хора са видими, а за други – не. Като казвам, че за някои са видими, а за други – не, за обяснение вземете положението на мухата: тя подозира ли, че до нея има човек? Ако се движите с цялото си тяло към нея, тя не подозира, но ако й посочите само малкия си пръст, ще избяга, ще хвръкне; следователно, като й покажете един пръст, тя има повече понятие за него, отколкото за цялото ви тяло. Има ли тя понятие за този човек на Земята, който има амбиции, които го ръководят – не, тя и не подозира това; в нейния ум малкият ви пръст повече важи, отколкото вашето колективно същество. И ако питате мухите, те ще ви кажат: "Друг свят, освен нашият, на мухите, не съществува". Не, съществува, но се изисква пробуждане на други чувства и способности, за да се домогнем до него. И първото нещо във всяко учение е да се пробудят тези чувства. Когато Христос дойде на Земята, Той имаше за цел да пробуди човешката душа и да я освободи от всички тия лоши условия, които я спъваха в пробуждането й.

Сега у нас религията не е само едно забавление и Учението ни не е за нас едно забавление. Онова, което ние учим, е една необходимост. Когато аз говоря за Любовта, някои питат: "Защо трябва да любим?". Защото е необходимо да се люби, Любовта носи живот. Всеки, който иска да живее, първо трябва да положи Любовта като основа; имате ли Любов, вие вече имате почва, условия, при които можете да живеете. В този смисъл Любовта ще роди Живота, Животът ще даде знания, знанията ще донесат Мъдростта, след нея ще дойде Истината. Но самата Мъдрост, самата Истина вън от Любовта нямат никакви съотношения. Къде може да се прояви знанието? Да кажем, вие сте болен и отивате при някой лекар да ви лекува – значи знанието може да се яви у лекаря. Или може да се яви в някой астроном, художник, цигулар. Знанието е положителна страна.

Когато говорим за ясновидство, когато започнем да изучаваме Божията Мъдрост, вие питате: "Защо нашият ум трябва да се занимава с такива далечни, отвлечени работи?" – това не са отвлечени работи. В прочетения стих Петър се обръща към Христа и Му казва, че има много да пострада в света, казва Му: "Господи, Ти разбираш законите, приложи ги, отмахни това, което иде за Теб – имаш сила, стани цар, завладей света, тури ред и порядък. А така, да оставиш да Те разпъват, после да Ти се смеят и толкова хиляди хора да измрат, да отидат с Теб – не прави тия работи!". И българите казваха, че силата всичко прави. И германците цели 45 години се подготвяха, все на силата уповаваха и казваха: "Като се подготвим, силен, велик народ ще станем". Църквата също на силата се надяваше, всички на силата уповаваха. Бъдете уверени, че в света има само една сила – Любовта! Тя е, която ще повдигне света – всичко друго е суета!

Цялата материя на Земята показва, че има една култура на насилие, а насилието ражда насилие. И всички ония, у които се е зародило това съзнание – да познават Бога като Любов, и искат да живеят, трябва да приемат тази Нова култура. Тя ще създаде друг род Църкви – не други форми, но ще даде друга насока на съвременните хора: да живеят разумно и да използват благата, които сега има. Нима ако би влязла сега Любовта и всички я възприемат, тя не би уредила света? Как мислите, какъв щеше бъде светът, ако всички проповедници, които проповядват, че Христос е Син Божи, бяха приложили това Учение? Ако половината от проповедниците, които в Америка са около 80 хиляди и в България – около 4-5 хиляди, бяха приложили това Учение, друг щеше да бъде светът. Но сега вече от майките, от жените се изисква това.

Аз казвам често, че жените ще спасят света; това не е в ущърб на мъжете – вземам жената като емблема на Любовта. Сегашните жени не са жени, а са развалени мъже, защото у тях има амбиция да бъдат като мъже: пушат пури, сядат на масите, роклите си правят тесни – искат да станат мъже, но не са мъже. Не, жената трябва да стане най-напред Любов и когато стане Любов, тя ще намери истинския път за повдигане на света и ще си създаде каквато форма иска. А мъжете, обратно, отвращават се от жените, не искат да станат жени и казват: "Аха, жена да си!"; те плюят на жената – значи плюят на Любовта.

Съвременните мъже са без сърца, без души. Колко мъже има, които живеят по любов с жените си, я ми кажете! Има една статистика, според която в град Лондон, който има 7 милиона жители, има само 250 фамилии, които живеят по любов, около 3 хиляди, които живеят средно, а на останалите Господ да им е на помощ – това култура ли е, и то в един християнски народ като англичаните, които минават за културни хора и управляват цял свят? Е, тогава в България, която има около 5 милиона жители, има 175 фамилии, които живеят щастлив живот, 2146 фамилии живеят средно, а на останалите Господ да им е на помощ. И ние мислим, че живеем, и казваме: "Хайде да народим деца!". Защо? За да умират и после цели поменници има на гробищата, всеки своя оплаква: "Синко Иване, Иване, така ли трябваше, защо ли, майка, умря, затова ли, майка, се роди?". Дойде попът три пъти на ден да чете, че после го питат: "Какво прави наш Иван, на кое място е?". Нищо не прави, това са ред заблуждения в хората и после казваме, че Господ така създаде света.

Бог не е създал така света – този свят е наш, този живот е наш. А Божественият свят е отличен свят, той е свят на Любовта! Къде е сега този свят? Всички имате едно предчувствие – и млади, и стари си въздъхвате и казвате: "Онзи, онзи, великият живот на Любовта". Въздъхнете си, но после казвате: "Не си струва, не му е сега времето" – вашият Петър ви взема настрани и ви казва: "Не си струва, Господи, Ти слушай, внимавай малко, не му е времето сега". Вие ще му кажете: "Махни се, Сатана, понеже си ми съблазън, мислиш това, което не е Божествено, а е човешко".

Старите жени на какво учат младите моми? Те им казват:

— Слушайте, вие не разбирате живота, ние го разбираме. Едно време и ние любехме, но като се оженихме, видяхме, че животът не е в това; като нас ще остареете.

— А как да живеем?

— Ще бъдете умни като нас.

Е, в какво седи животът на старите, в какво седи тяхната мъдрост? Аз ги наричам "стари фалирали търговци" – те нямат пет пари в касата си, а казват: "Аз имам да вземам пари". Те са изгубили любовта си, а сега казват на младите, у които любовта заговаря, блика: "Едно време ние живяхме като вас, но сега вие живейте като нас". Не, те трябва да кажат на младите така: "Ние ви молим да не живеете като нас, вложете Любовта, не се продавайте никому, за пари не се женете, не се осигурявайте, не раждайте деца, които ще умират, родете едно дете, но да е умно". Сега майката казва: "Да оженим дъщеря си". – "Защо?" – "Да се освободим от нея." Мъжът един ден ще иска да се освободи от жена си и жената един ден ще иска да се освободи от мъжа си; всички искат да се освободят, но все неосвободени остават и все не се оправя светът.

Питате как да се подобри животът. Вложете Любовта като една Велика сила, любете другите тъй, както любите себе си, и не използвайте никого! Този Господ, Който живее във вас, е Господ на Любовта. Аз мога да направя един опит с когото и да е, бил той прост или учен, стига да е искрен, и да му покажа известни правила. Тези правила не са много сложни, може да ги опитате, но да не злоупотребите с тях. Да не мислите, че Новото учение носи нещастие – не, то носи светлина за вас, носи разрешение на всички обществени задачи; носи такова разрешение, каквото светът не е видял. Да не мислите, че аз разрешавам въпросите. Не, самото Учение носи тази сила, тази светлина в себе си така, както Слънцето носи силата да развива цветята и те да растат според нея: едни прави сини, други – бели, трети – червени; едни прави дребнички, други – високи, и прочее; според това разположение на светлината растат и растенията. Следователно и Любовта, която иде сега в света, носи тази възможност и тя ще даде на всяко растение, на всеки човек това, от което се нуждае.

Сега ние оставяме въпроса коя Църква е права. Да не мислите, че искам да обидя някого – не, ние слагаме кръст на всичко минало. Според нашите схващания в света съществуват живи, разумни души, които искат да живеят съзнателно. За нас всички души са живи, разумни, стига на всяка душа да се дадат условия да се повдигне и да се пробуди – едни по-рано, други по-късно. Ние отиваме по-далеч: казваме, че не само хората, но и животните имат това съзнание да се повдигнат – онзи вълк или онази мечка, и те един ден, при тази нова култура, ще изменят своя живот.

Нима мислите, че в съвременното общество няма много мечки и вълци между нас? Там е опасността, че в обществото има двукраки мечки и вълци. Вълците в горите и балканите изчезнаха, но дойдоха и се вселиха между хората. Какво да правим с тях, да им създадем затвори? Затворите няма да ги спасят. На всички ви препоръчвам този велик закон на Любовта – разумният закон, който е вътре във вас. Това, което ви проповядвам, не е нищо странно, вие го знаете и желаете. Ние не искаме да създадем нов дом, но искаме до основите да съборим това здание и да започнем да градим нещо ново. Така правят и съвременните архитекти – идва архитектът и казва: "Тази къща не е здрава, но има здрави основи"; събарят всичко до основите и градят отдолу нагоре.

Сега този "Петър" е у нас – ние казваме: "Това Учение е много право, но ние, старите, сега не можем да го приложим, не му е времето; нашите дъщери и синове, те ще го приложат". Синовете и дъщерите, като се оженят, и те казват: "Нашите синове и дъщери ще го приложат". И досега това Учение още не е приложено, и досега българският свещеник не е приложил това, което проповядва в църквата. Един български свещеник проповядвал в църквата, че който има две ризи, трябва да даде едната на някой беден, който няма нито една. Жена му чула това, дошъл при нея един беден човек, за да й иска нещо, и тя веднага му дала едната от ризите на мъжа си. Дошъл си попът от църквата, иска от жена си ризата, но тя му казва, че я дала на беден човек. "А, това учение е за хората, не е за нас" – казва попът. Ако аз ви проповядвам едно учение, което е за вас, но не и за мен, то не е право. Аз казвам: "Учението, което ви проповядвам, е първо за мен, а после за другите". Всеки един трябва да каже: "Това Учение е първо за мен, а после за вас". Друга една мъчнотия се заражда в съвременното общество – вие бързате. Вече осем хиляди години откакто хората правят погрешки и искате, когато се проповядва едно учение, тъй, с един замах, в една седмица, да се поправите – така не може. Може, но за героите, а всички хора не са герои.

Има два пътя, по които това Учение може да се реализира: единият начин е пътят чрез възпитанието в училището, а другият е пътят чрез майките. Майките трябва да знаят онзи велик закон, по който децата им в бъдеще трябва да се раждат; те трябва да знаят новите условия, както градинарите, земеделците изучават условията, при които ще сеят. Вземете постъпките на съвременните учители. Едни от учениците са слаби по математика, други по рисуване, трети – по музика, и учителят се нахвърля: "Ти си невежа". Ученикът обича музиката, но коя е причината за слабостта му по музика? Тази слабост се крие в неговата глава: когато се е раждал, майка му не е била музикално настроена. Някой ученик не е религиозно настроен и учителят казва: "Ти си безбожник". Къде е причината? Майката, когато го е раждала, е нямала религиозно настроение. Ученикът е слаб по математика, няма математически способности – защо? Когато се е раждал, майката не е притежавала развити математически способности. Следователно всички отрицателни качества на майката са станали отрицателни качества и в детето. Ние със статистика можем да докажем, че положителните качества на майката стават положителни качества в детето и положителните качества на бащата се предават като положителни качества в детето.

Следователно именно ние трябва да живеем положително. Майката сама трябва да бъде религиозно настроена, за да изискваме това и от детето. Какво разбирате под думите религиозно настроена? Под религиозно настроена разбирам в душата й да блика такава любов, че тя да е готова да обгърне в тази любов не само своето дете, но и целия свят и да се жертва за другите. Това е религиозно настроение: да блика Любов, не само да спасиш себе си, а да се жертваш за всички. Да бъдеш свързан с Бога значи да имаш качествата на Бога, Който е създал целия свят, да схващаш Неговото битие. Цялото растително и животинско царство, които е създал Бог, са един импулс на Божествения живот, който върви от горе надолу. Следователно, когато кажем, че сме религиозни, трябва да имаме този сремеж на Бога. Не сме ли религиозно настроени, нямаме ли този стремеж, тогава действаме отрицателно.

"И Петър Го взе настрана и казва Му: "Не Ти трябва, смили се за Себе Си! Господи, няма да Ти бъде това." А Христос, Който разбираше закона, му казва: "Махни се от Мен, Сатана; съблазън си Ми, защото не мислиш за това, което е Божие, но за това, което е човешко. Аз Съм дошъл да сторя волята на Бога". И без петровци може да се извърши, и без тях може да съмне – българите казват: "И без петел съмва".

Сега някои ще ми кажат: "Е, и друг може да говори тъй". Да, може да говори, но не е въпросът за говорене, а за правене. Всеки може да лекува, но дали това лекарство е ефикасно? Има един роман от епохата на средните векове, разказващ за един лекар, който, като изучавал медицина, намерил ефикасно лекарство – топла вода и пускане на кръв. Към всички свои пациенти той прилагал първо това средство и така лекувал около 20 години, но никого не успявал да излекува, всички умирали. Казвал си: "Чудна работа!", но скоро се утешавал: "Е, нима другите лекари успяват със своите лекарства?". Така и ние сега: проповядват ни, проповядват ни, а всички измираме, на стари и млади се проповядва, но всички боледуват и после умират; най-накрая се примиряваме с това и казваме: "Тъй е отредено, веднъж човек трябва да се роди и после трябва да умре". Да, така е засега, но дали тази програма е действителна? Не, не трябва да умираме.

Христос на друго място казва: "Това е живот вечен, да познаят Тебе, Единаго, Истиннаго Бога". Кого да познаят – Бога на Любовта и Христос, изявената Любов. Той казва: "Когато тази изявена Любов дойде, когато това Разумно Слово дойде у вас и вие пребъдвате в Неговата Любов, Аз и Отец Ми ще дойдем и ще направим жилище във вас и тогава ще ви се изявя". Ще дойде тази Любов, която ще даде безсмъртие. В Писанието се казва: "Аз ще обърша всяка една сълза" – във вечния живот, в Любовта няма да има нито една сълза, няма да има умиране, а ще има заминаване. И когато поживея 100, 200 или 500 години, ще кажа на приятелите си: "Сега ще отида да посетя друг свят, други места и ще ви кажа "сбогом". След време пак ще се върна. Там, където отивам, няма да има умиране, плач, погребения. Оттам ще ви изпращам своите писма". А сега, като умре някой, цяла процесия се вдига: облекат се с черни дрехи, плач, надгробни речи, доказване дали човек съществува след смъртта, или не И най-накрая казват: "Човек трябва да бъде религиозно настроен". Как може да бъде религиозно настроен при болни хора? Чудна работа – да си религиозно настроен при умрели хора, да си добре разположен при болни хора, да отидеш в болницата и да си радостен при болните! Не, здравият човек трябва да бъде радостен при здравите. И после питат: "Ами вие, като умрете, кой ще ви погребва?". Ние не мислим да умираме, няма защо някой да ни погребва; нито един поп не искаме, ние няма да умрем. От старото учение всеки ще умре, а от Новото учение – никой; от Учението на Любовта никой няма да умре, всички ще бъдат живи. – "Ами кой ще ви плати погребението, кой ще ви купи ковчег?" На нас не ни трябва погребение, не ни трябва ковчег. – "Нашият ковчег струва 10 хиляди лева, но е много хубав. Трябват ни 4-5 свещеници и колесница." Говорим все за умрели работи. Не само това, но започваме да говорим: "Едно време, като се ожених, като бях млада булка, каква хубава рокля имах, как ме обичаше мъжът ми!". А сега къде е той? – "Той е в кръчмата." Все за умрели работи говорим.

А ние, от Новото учение, говорим за положителни работи, за положителната Любов, която всеки може да опита. Ние за миналото не говорим, а казваме: "Елате и вижте!" (може да се съмнява някой в това). Направихме своя първи опит: качихме се на Мусала сто и четирима души, мъже и жени от различна възраст, като започнете от 15-годишни до 70-годишни – как ще обясните това? Ние го обясняваме: минахме през южната страна и после се върнахме от северната страна на Мусала. Ние правим първия опит с Новото учение, да видим какво може да внесе то вътре в човешката душа. Ще кажете, че това е заблуждение – не, не е заблуждение. Има по-велики работи. Ако човек може да преодолее Мусала, да се качи на този връх, ще преодолее и много други мъчнотии – в неговата душа трябва да има вяра. Аз не казвам да имате вяра в мен, но опитайте моите думи 99 пъти и тогава кажете вярвате ли, или не. Ние не искаме да поддържаме сляпата вяра, ние искаме да вярваме в Любовта.

В тази Жива природа, в която живеем, има вложени всички живи сили. Този Господ, Когото търсим, е вън и вътре в нас и ако спазим Неговите закони, Той е в сила да ни подмлади, да ни даде всички условия, които търсим, за да живеем. За Него е безразлично дали си българин, евреин, или какъвто и да е – изпълниш ли Неговия закон на Любовта, Той ще ти даде всички благоприятни условия; не го ли изпълниш, Той ще те напусне.

И тъй, ние трябва да приложим тази велика Любов. Това велико чувство, като се събуди в нас, ще ни повдигне, ще ни донесе мир, радост и подем на духа. И ако имаме болести, ще изчезнат всички – ревматизъм, болки в главата и други; човек ще се подмлади и ще започне да мисли тъй, както мисли едно здраво дете.

Сега този Свети Петър живее във вас. Среща ме веднъж един и ми казва: "Аз съм православен". Свети Петър е, който казва това. Друг казва: "Аз съм евангелист" – той е Свети Петър. Казва ми: "Аз вярвам в кръщението" и ми цитира: "Повярвай в Бога и ще бъдеш спасен ти и домът ти". А аз му казвам: "Ти повярвал ли си в това Учение на Любовта? Ако си повярвал, ще спасиш дома си и себе си". – "Това не може да се докаже." Може, може, с опит може да се докаже. Христос е казал: "И по-големи чудеса ще правите от тези". Кой ще прави по-големите чудеса – който вярва в тази Любов. Всеки един от вас може да прави тези чудеса. Какви – може да възкресявате и мъртви; кога – когато тази Божествена Любов заговори, заживее у вас, но трябва да я придобиете. Ще дойде някой да ви каже, че тази Любов не е за вас, но аз ви казвам: "Тя е за всички ви". Слънцето грее за всички живи същества и всяко същество ще вземе толкова, колкото му е потребно. Тази Любов ще дойде в света и всеки ще вземе от нея толкова, колкото му е потребно.

Не казвам, че трябва да напуснете живота си и да отидете в горите, но животът ви трябва да се промени: здрава храна, никакви напитки или сиропи, а само чиста вода; начин на обличане – здравословни дрехи; жилища с големи прозорци, обилна светлина, големи дворове и всеки трябва да работи най-малко по два часа на ден физически труд. Съвременните кухни трябва да реформираме; и тия масла там – ни помен от тях! Една жена да готви 4-5 часа в кухнята – това е грях! Това ли е култура? Аз казвам: това е култура на тигана. Един час е достатъчен за приготвяне на храна. В един папинов котел се приготвя храна за един час, а през останалото време – вън от огнището, на работа: четене, музика, художество и всичко, което може да повдигне сърцето ни, душата ни, всичко, което е благородно, което може да ни даде подтик. За да се приложи всичко това, трябва всички – и мъже, и жени, да работим; това е наука. Можем да покажем начин как да се приложи това нещо, откъде да черпим – от Живата природа. Но трябва много мъже и жени, много работници да подемат това, трябва с опити да покажем на света първия образец за обновяване на съвременното общество. Ние не искаме сляпа вяра, няма да кажем: "Елате при нас да станете последователи". Ние искаме да покажем един образец, според който всички да работят и да бъдат верни на закона на Любовта.

Сега тази енергия, която съществува в домовете ви, трябва да се използва добре. Във всички ви има копнеж, всички търсите щастие, искате да сте щастливи, а това щастие аз обяснявам на български така: думата щастие се пише штастие. Буквата Ш има три ръчки нагоре. БукватаТ има три ръчки, но средната е по-голяма; като обърнем двете ръчки нагоре, а средната си остане в същото положение, ще се образува човешката ръка – значи онзи, който иска да бъде щастлив, трябва да има ръка, трябва да има разумна воля. Буквата А е човешкият нос – значи онзи човек, който иска да работи за щастието, трябва да бъде много умен и да разбира законите; като знае да работи, умно да работи. Буквата С е законът на Месечината, която се пълни; като обърнете буквата хоризонтално, образува се една лодка. После имате буквата Т – като я сложите над тази лодка, тя означава всичкото ви богатство; умно ще гребете, защото при едно малко неравновесие всичкото ви богатство ще потъне. Всеки човек трябва да има воля, интелигентност и едно сърце, което да не се вълнува, а да е устойчиво – ако имате в себе си тези три елемента, всякога ще имате щастие.

Този свят, в който сме родени, е така направен, че ако вярваме в закона на Любовта, всичко ще върви хармонично. Казано е: "Ако Бог е в теб, всички ще те обичат, ако не е в теб, никой няма да те обича". Силата на закона е в това: имаш ли Любов, всичко ще имаш; нямаш ли закона на Любовта, всичко ще изгубиш – така е и с млади, и със стари. Ще трябва да започнем със закона на Любовта. Бог е, Който е създал света, Той е, Който е вложил тези закони, и ако сме верни на закона на Любовта, Той ще внесе новите импулси в живота, Той ще внесе това благо в света.

Ние се съмняваме в тази Любов, казваме: "Няма я Любовта в света". Момата казва: "Аз ще се престувам, че обичам момъка" и момъкът казва: "Аз ще се преструвам, че обичам момата" – двамата се преструват, че се обичат, започват да се лъжат и всичко е свършено. И сега всички се лъжат, преструват се, че се обичат, нямат любов. Не говоря за това, как мъжът се държи с жена си пред света, пред хората – навън, когато ги гледат, а как е с нея вкъщи, как се отнася с нея там, в интимния си живот. В интимния си живот любов, любов нямат.

А ние самите вътре в себе си имаме ли тази Любов? Някой път аз ви говоря много религиозно, но важното е, когато се отделя вътре в стаята си, когато съм сам, тогава да се види какво е това дълбоко, интимно схващане за Любовта – това ще покаже колко е Любовта ми. Ако след като ви напусна, кажа: "Те са простаци, нищо не разбират", това не е Любов. Ако след беседата си с вас се отдалеча и ви изпратя една свещена мисъл от Любов – че ви обичам, това е всичко. Сега може да е егоистично това, но казвам: ако приемете Любовта, ще бъдете щастливи, това е за вас. Казвам ви: излезте от това положение, идете сред Живата природа.

Днес този Господ е започнал да говори на хората по негативен начин, чрез страдания, и ще ги застави насила да излязат от затворите. Казано е в Стария завет, че Господ ще счупи затворите ви – как ще ги счупи? Днес и в Америка, и в Англия, и в Германия младото поколение бяга от църквите и отива в горите – защо? Защото в църквите няма любов. Казват: "Какво да правим с младото поколение – отиват из горите". Нека бягат, там поне има въздух и чиста вода. Господ изпъжда младите от църквите и казва: "Да бягат от църквите! Където няма любов, там младото поколение не трябва да живее". Пък и старите хора да бягат от църквите – защо са ви тия църкви, в които няма любов? Защо ви е такова общество, в което има омраза, в което царува насилие? Защо са ви общество и държава, в които няма любов? Общество, в което мамят и насилват, общество на лъжите защо ви е? Всички сме се скапали в него.

Ние казваме: "Всичко трябва коренно да се промени". Как? В името на Любовта духовенството трябва да започне първо. Ако то не се съгласи, ние ще повикаме старите, ще им кажем: "Елате!". Ако кажат: "Ние сме стари", ще повикаме младите моми и момци, младото поколение, и ще му кажем: "Господ ви вика". Тук, между нас, има една 72-годишна сестра, ние я поканихме на Мусала и тя каза, че ще дойде, защото се счита за млада и като млада, се учи. Затова ние ще повикаме най-напред старите като нея: ако повярват, ще се подмладят; ако не повярват и се откажат, тогава ще повикаме младите. Казва Христос: "Понеже званите бяха недостойни, тогава повикайте из улицата хроми, слепи, клосни, нека дойдат на трапезата". Сега, за всички мъже и жени на Новото учение предстои едно велико бъдеще и Любовта ви кани! Готови ли сте да я послушате, да работите за нея и всеки един да тръгне с нея?

И Христос каза на Петър: "Понеже не мислиш това, което е Божествено, махни се, Сатана, от мен, съблазън си Ми". Аз бих желал сега всички да мислите тъй, както Христос е мислил. А Христос преди две хиляди години е бил човек на Любовта. Навсякъде в света на хората им трябва Любов – тя липсва. Единственото нещо, което не достига на хората, не е знанието (знание имат), а свещената Любов – като липсва тя, идва смъртта. Това статистиката го показва: колкото повече се увеличава Любовта, толкова повече смъртността намалява, а колкото Любовта намалява, толкова смъртността се увеличава. Всеки един от вас може да провери този закон. Ако една майка в дома има силна, непоколебима Любов към Бога, децата й няма да умират – Любовта е по-силна от смъртта! Ако любовта не може да хване смъртта за гушата, каква любов е тя? Ако любовта на майката е силна, нейните деца няма да умират, тя ще каже на смъртта: "Няма да ти дам това дете, то ще седи при мен, докогато искам". На онази майка, у която няма любов, смъртта ще вземе детето.

Може да опитате това – от силата на любовта у майката и бащата зависи каква ще бъде смъртността вътре в домовете. Има домове, в които хората не умират. Детето на една майка беше на смъртно легло, но тя казваше: "Господи, не си давам детето" – и оживя това дете! Майката се бореше със смъртта и казваше: "Не, това дете е на Любовта и няма да го дам". Зная друга майка, детето на която беше болно, слабичко и тя казваше: "Слабо е детето ми, няма да издържи, хайде, халал да е!". Да, любовта й беше слаба, затова Господ й каза: "Щом любовта ти е слаба, Аз ще ти взема детето, да се научиш друг път да имаш по-голяма любов".

Сега не ме разбирайте в буквален смисъл. Силата на Любовта определя качеството на нашия живот – защо? Казва се в Писанието: "В който ден ядеш от забранения плод, ще умреш". Ако ядеш от Любовта, ще бъдеш щастлив, вечен живот ще имаш – това е Волята Божия. Щом грешим, ще умрем.

И тъй, на всички ви проповядвам: ако искате да ви любят, любете! Като дойде Господ на Любовта у вас, всички ще ви любят. Жена, която мъжът й не я обича, да повика Господа на Любовта в сърцето си и той ще я обикне. – "Приятелите не ме обичат." Повикай Господа на Любовта в сърцето си и те ще те обикнат. Повикайте Господа навсякъде и Той ще поправи положението – ето разрешението на въпроса. Ще разрешите този въпрос, той е много прост, но всеки ще го разреши сам.

И тъй, на вашия Свети Петър ще кажете: "Отстрани се малко от мен, понеже не мислиш тъй, както е от Бога. Аз ще извърша Волята Божия, ще възприема Божията Любов и ще живея не по твоя съвет, а по съвета на Онзи, Великия мой Баща, Който ме е изпратил. Аз зная, че Неговата воля трябва да изпълня". Аз бих желал всички да изпълните Волята на вашия Баща на Любовта, Който ви е изпратил, и ще бъдете щастливи и сега, и всякога, и през всичкото време.

30 юли, 1922 г.

Новата азбука

Ще ви задам следния въпрос: по-добър ли става човек, като плюе на земята? За себе си той се освобождава от събралата се плюнка в устата, но не подозира, че с това обижда земята. Колкото за това, че става по-добър, не е право. Вие плюете навсякъде и все за Господа мислите, или за Христа, или за Любовта. Ако искаш да плюеш, изкопай си една малка дупка в земята, там да плюеш. После зарови плюнката с пръст, да не се вижда. Когато размишляваш за Господа, не трябва да плюеш. Защо? В това време те придружават добри духове – отпред, отзад, отляво, отдясно. На която страна и да плюеш, все ще плюеш на някой дух и ще го изпъдиш. В края на краищата ти оставаш сам. После питате: "Защо Учителя не ни говори?". Много просто – аз виждам всички духове оплюти. Това не е алегория, но действителност. Ето защо, като речеш да плюеш, спри се пред себе си и помисли. Пред тебе стои едно висше същество: помисли за него, не бързай да плюеш. Това го знаят и светските, и духовните хора, но понеже духовните имат по-голяма свобода, мислят, че са свободни да плюят навсякъде. Сега, като говоря за плюенето, ще кажете, че изнасям факти, които отговарят на известна алегория. Не, това е факт, който има значение както за физическия, така и за Духовния свят, но вие не искате да знаете за това. Важно е на вас да е добре. За другите не искате да знаете. Че плюете върху някой ангел, това не ви интересува. Казвате: "Ангелът е горе, в Духовния свят, моята плюнка не го засяга".

Ще ви задам още един въпрос: какво става с вас, като пиете вода? Ставате ли по-добри? Отговаряте: "Като пия една чаша студена вода, става ми добре, уталожвам жаждата си". Обаче на водата не й е добре. Ти пиеш чиста планинска вода, като кристал, а тя излиза от теб нечиста. Водата казва: "Ако човек става по-добър, не съжалявам, че правя жертва. Не става ли по-добър, жертвата ми отива напразно". Когато водата влиза и излиза от човека, а той отправя погледа си към Бога, тя се радва и казва: "Радвам се, че жертвата, която направих, не отиде напразно".

Питам: когато децата се събират около баща си, стават ли по-добри? Не стават. Напротив, те стават по-лоши. Защо? Защото тогава се проявяват затаените им желания. Всички се трупат около бащата, скачат, радват се, изказват любовта си. Обаче това е користолюбие. Всички гледат към джоба му – дано отвори кесията си и им даде нещо. Бащата показва разположението си към тях – вади кесията си и дава. Мислите ли, че бащата не вижда тяхното користолюбие? Всичко вижда той, но мълчи. Децата казват: "Щом ни е родил, баща ни е длъжен да дава". Значи децата се налагат на баща си и го задължават да дава. Бащата се страхува, че един ден децата ще пораснат и ще го съдят. Той дава, за да има мир вкъщи – мир, който се изкупва насилствено. Децата са като разбойници, които хващат сина на някой богаташ и пишат на бащата: "Синът ти е при нас. Ние го пазим, той няма да умре". Защо не искат да умре? Защото в противен случай няма да вземат десетте хиляди лева, които искат от бащата. Той праща сумата, срещу която пускат сина на свобода. Синът пита баща си: "Радваш ли се, татко, че си дойдох?". – "Радвам се. Ти видя едни разбойници, а аз виждам своя разбойник. И ти дойде при мене по същия начин."

Питам: като взеха парите, разбойниците станаха ли по-добри? Не станаха. Като се върна при баща си, синът стана ли по-добър? Защо Провидението даде този изпит на сина? Хванаха го разбойниците и го върнаха. После го питат: "Добре ли ти беше при разбойниците?". – "Как можеше да ми бъде добре? Благодарение на баща ми те ме освободиха." Сега как се отнасяш към него? Ти го връзваш и го измъчваш. Като беше при разбойниците, ти молеше: "Татко, дай 10 хиляди лева, за да ме освободят". Сега вие може да изтълкувате този пример духовно. Бог, след като ни е освободил от материята, от страданията на ада, ние слизаме на Земята и казваме: "Защо да не си поживеем малко?". Поживееш си, но после разбойници те хванат и ти казваш: "Татко, искат 10 хиляди лева, за да ме освободят". Ти се молиш, плачеш, но Господ не ти отговаря. Обаче щом дойдат парите, разбойниците те пускат.

Вие сте ученици и посещавате редовно училището. Защо отивате на училище? За да вземете нещо от учителите. После напълвате торбите си, пръсвате се по домовете си и казвате: "Не искаме вече да ходим на училище". Защо? Не постъпвате ли и вие като децата, които се качват на ябълката, докато има плодове. Щом я оберат, те я напускат. Докога престават да посещават ябълката? До следната година, докато ябълката роди отново. Следователно, ако по този начин отивате на училище и учителите ви са умни, те ще ви дават толкова, колкото и вие давате. Ако храниш една патица с царевица, като я заколиш, тя ще ти даде царевично месо. Ако я храниш с жито и я заколиш, тя ще ти даде житено месо. Храниш ли я с червейчета, тя ще ти даде месо, съответно на храната, която е приемала. Може ли господарят да изисква от слугата си погача от житено брашно, щом му е дал царевично? Както и да постъпва с него, както и да го бие, царевичното брашно не може да се превърне в житено и обратно – житеното брашно не може да се превърне в царевично. Щом е така, защо господарят бие слугата си?

Синът отива при баща си сърдит, недоволен, а очаква баща му да го посрещне с любов. Това е все едно господарят да изисква от слугата си да му направи погача от житено брашно, след като му е дал царевично. Възможно ли е да дадеш едно нещо, а да изискваш от него да излезе друго? Права е пословицата: "Каквото посееш, това ще пожънеш". Има и друга пословица: "Каквото правиш, това намираш". Тя е вярна в известни случаи, а не абсолютно. Например господарят, като по-силен, бие слугата си, кара го да меси хляб, да носи вода, да чисти къщата. Слугата върши всичко това, а в замяна получава бой от господаря си. Значи господарят постъпва зле, а получава добри работи. Ябълката дава безкористно своите плодове и ако останат една-две ябълки на нея, децата идат с пръти и очупват клоните й. И тук пословицата не е вярна. Тя дава с любов плодовете си, а децата чупят клоните й. Богат човек си, носиш в джоба си златни пари. Среща те един беден. Ти му дадеш една златна монета. Той казва: "Не знаеш ли, че имам жена и деца? Защо ми даваш само една монета? Дай ми още!". Даваш още една, но той не се задоволява: "Дай още!". Ти даваш, той още иска и започва да ти се заканва. Най-после си казваш: "Благодаря, че не ми взе живота".

Има случаи в живота, когато даваш всичкото си богатство на човека и в замяна на това той казва: "Много ти благодаря". Питам: това достатъчно ли е? Какво означават думите много ти благодаря? Казваш: "Аз съм доволен от този човек – благодарих му". Много скъпо продаваш думите си. Колко струва думата благодаря? Лесно се освободи с думата благодаря. На когото и да дадеш хиляда наполеона, и той ще ти благодари. Какво ще стане с този, от когото си взел парите? Той ги е спечелил с труд и като ти ги даде, започва да страда. Иде зима, той няма въглища и дърва, няма зимовище, няма дрехи. Без да иска, този човек ще каже за тебе:

— Дойде един и ме обра, и то в името Божие. Сега моите деца гладуват, ходят боси и голи. В замяна на това той ми каза само една дума и си отиде.

— Каква беше тази дума?

— Благодаря.

— Скъпо ти коства тя.

Това, което ви говоря, са случаи, които стават всеки ден в живота. Не ви говоря нещо, отдалечено от вас. Аз съм близо до вас, а не някъде в Духовния свят. Дойдат, оберат те деликатно, а после благодарят на думи. Друг иде и казва: "Хайде, Господ дава на тебе, а ти на мене". Защо да не каже обратното: "Господ дава на мене, пък аз на тебе". Дойде някой при тебе и ти казва: "Слушай, аз се молих на Господа за тебе, сега ти ще ми дадеш от своето благо". Това не е разрешение на задачата. Ще излезе, че ти правиш Господа слуга. Вземаш заеми оттук-оттам и заставяш Господа да плаща твоите дългове. Аз бих постъпил другояче. Като получа известно благо, ще кажа: "Братко, ела да си разделим благото".

Казвам: откажете се от господарството, от заповядването. Чудя се на хората, които се опитват да заповядват на Господа. Казваш: "Аз се помолих на Господа да помогне на еди-кого си. На мене се дължи неговото благословение". Според мене Бог едва ли е чул тази молитва, но сам е пожелал да помогне на този човек, за да не вдига толкова шум. Казваш, че Бог е чул молитвата ти, че Той ти е проговорил отвътре. На кого Бог не е проговорил? Той говори и на птичката. Като възприеме този говор, тя бяга далече от ловеца, който е насочил пушката си към нея. Божественият глас пази всички живи същества от зло. Нещо отвътре ти нашепва: "Ще Ме слушаш". Ако не обърнеш внимание, зло те очаква. Сега и аз ви обръщам внимание да се вслушвате във вътрешния глас. Не мислете, че както вървите, ще излезете на прав път. Вие сте се качили високо, на едно кубе, направено от лед. Слънцето ви огрява и ледът постепенно се топи. И храмът е от лед. Като се топи храмът, и кубето се топи. С него заедно вие се смъквате все по-надолу. Защо ви е този леден храм? Докога ще седите на леденото кубе? Кажете си: "Ние не се молим в ледени храмове и не седим на ледени кубета". Когато Бог ви проговори отвътре, ледовете ще се стопят и цветята ще поникнат.

Повтарям: няма живо същество в света, на което Бог да не е проговорил. Важно е за вас да различавате кога Господ говори, кога духовете ви говорят. Много пъти ви е говорил Бог, но вие сте давали ухо повече на другите гласове – объркали сте гласовете в себе си. – "Защо сме се объркали?" Защото ухото ви е притъпено, не можете да чуете тихия глас на Бога. Духовете са гърлести, те говорят високо, за да ги чуете. Не е лошо, че чувате гласовете на духовете. И те излизат от Бога. Казваш: "Бог ми проговори". – "Какво ти каза?" – "Да взема торбата на приятеля си, да взема хляба и храната му за себе си." Тогава и разбойникът, който убива хората, ще каже, че Бог му е проговорил. Който отива на църква, и той казва, че Бог му е проговорил. И майката, като отглежда децата си, казва, че Бог й е проговорил. И бащата, като носи хляб, месо, сирене у дома си, и на него Бог е проговорил. Значи на всички говори Бог, но в този говор има нещо особено, а не както в говора на обикновените хора. Бог говори на човека при специални случаи и навреме: когато никой не може да му помогне, Бог тихо му проговаря и му помага.

Соломон казва: "Има време за всяко нещо". Христос казва: "Открил си истината на младенците, а скрил си я от мъдреците". Младенците са смирените. Някой ще каже за себе си, че е от младенците. Дайте му власт, дайте му пари и слуги на разположение, да видите какво ще направи той. Казват: "Дайте власт на човека, да видите какъв е". Казано е в Евангелието: "За всичко благодарете!". Може ли да благодари онзи, когото пекат на ръжен? Аз съм наблюдавал как българите пекат на ръжен прасе или агне. Като въртят прасето в огъня на една и на друга страна, от време на време го намазват с масло, за да се зачерви добре. Ще кажете, че така се прави с прасето, с агнето – те са животни. Не е така. Като влезете в живота, ще видите, че Бог постъпва еднакво с всички. И кокошката, и агнето, и прасето чувстват. И те страдат. Наистина страданието на човека се различава от това на животните, но всички живи същества страдат. Ще кажете, че и човек трябва да мине през огън. Не е така: човек може да се учи и без печене.

Какво придобива човек, когато отиде с празна стомна при извора или при чешмата? В случая стомната придобива, а не той. Тя е била празна и се напълва. Като я занесеш вкъщи и започнеш да пиеш от нея, и ти придобиваш нещо. Интересно е – бил си на извора, но не пиеш направо от него, а от стомната. Коя вода е по-хубава: тази от извора или от стомната? Мислите ли, че вашите стомни са по-хубави от Божествените стомни? Изворът представлява Божествена стомна, която постоянно изтича. Човешката стомна се пази да не изтече изведнъж. Оттук вадя следното заключение: всички непреривни неща са Божествени, а всички преривни – човешки. Обичаш някого, но един ден той те обиди. Веднага любовта ти се прекъсва. Казваш: "Едно време имах любов, обичах всички хора, но сега никого не обичам".

За да разбереш каква е твоята любов, иди при извора, за да видиш как постъпва той. Колкото и да го ругаеш, както и да постъпваш с него, той си тече и непрекъснато дава. Той носи Любовта и казва: "На никого не се сърдя, от никого нищо не искам". Колкото и да го калят, той сам се чисти. Направете същото на един човек и вижте как ще постъпи. Ако днес ви дава вода, на другия ден ще спре даването. Човешкият извор ту тече, ту пресъхва. Ти плачеш пред пресъхналия извор и казваш: "Пресъхна Божественият извор!". Не, щом пресъхва, той е човешки извор. Божественият извор никога не пресъхва. Казваш: "Изпразни се сърцето ми. Изпразниха ме хората!". Не се изпразни сърцето ти, но стомната ти се изпразни. Хората взеха от тебе това, което ти си взел от тях. Лесно се празни човешката стомна. Като налееш няколко чаши от нея, естествено е да се изпразни. Кой те изпразни? Ти сам. Ти даде това, което си взел някога. Кой от вас е дал нещо от себе си? Ти вземаш от хората това-онова и лесно се изплащаш. Думата благодаря те спасява. Ти си взел тази дума назаем от баща си. Баща ти казваше благодаря, и ти казваш същото. Баща ти се мъчи, труди се, поти се, а ти вземаш наготово от него и даваш. После казваш: "Татко, направих едно добро. Доволен ли си от мене?". Така се хвалят всички деца. Не, ти трябва да направиш добро от своето. Кой досега е дал нещо от себе си? Желая всички, които ме слушате днес, да помислите върху това и да си отговорите.

Слушам някой да казва: "Аз много обичам Учителя, но той не е познал още моята любов". Чудни сте вие! Аз проповядвам следното: само Бог е Любов. Вие ми носите вода в стомната и аз поглеждам към нея, да позная Божествена ли е водата, или човешка. Ти носиш стомната с вода и си мислиш: "Учителя все ще ми плати нещо". Значи ти продаваш Божията Любов. Пред мене се изпречват двама души: един с голяма чаша, а друг – с малка, и двете пълни с вода. Първият казва: "Ето, Учителю, моята чаша е по-голяма от неговата. Обърни внимание какво ти нося". Иде трети, носи пълна стомна с вода и казва: "Ето, аз нося цяла стомна". Първият и вторият са недоволни от третия, с пълната стомна, и казват: "По-добре малко, но хубава вода". Според мене дали водата е в чаша, или в стомна, е все едно. Водата не е ваша. Щом е така, не изнудвайте хората, не се налагайте със своята любов. Човешката любов е привидна. Казано е в Писанието: "Който даде една чаша вода в името на Бога, той няма да остане без заплата". Къде става това? На Небето, в Божествения свят. Във Великия Божествен свят тази чаша не е обикновена, а жива, която постоянно се пълни и изпразва.

Сега, като говоря така, ще си кажете: "Колко лоши хора сме ние!". Не е въпрос колко сте добри или лоши. Важно е, че вие сте длъжни да си направите една къща от тухли. Всяка тухла трябва да бъде номерирана и като строите, да поставите всяка част на мястото й. Днес вие градите, но не обръщате внимание на номерацията. Като направите къщата си, виждате, че нещо не си съвпада. Събаряте къщата и започвате отново да градите. Частите пак не си съвпадат – отново градите. После пак събаряте. Така градите и събаряте и в края на краищата нищо не излиза. Казвате: "Тухлите и гредите не са хубави". Хубави са те, но вие не обръщате внимание на номерацията им и обърквате техните места. Това се отнася както до физическия, така и до Божествения свят. И там човек гради, като спазва правилата на Божествения свят. Човек има три вида отношения към Бога: първото му отношение е във физическия свят – с тялото му. Второто отношение е със сърцето му, т.е. с чувствата – в астралния свят. Третото отношение е в умствения свят – с мислите му. Значи човек има отношение към Бога със своето тяло, със своето сърце и със своя ум.

Често питате какво представлява Божията Любов, как се изявява тя на Земята. Много просто. Божията Любов се предава чрез тръби, както се предава водата от едно място на друго. Ето водата на Рилските езера може да се прекара чак до София с помощта на здрави, хубави тръби. Те ще се радват, че хубавата рилска вода минава през тях. Всъщност водата е определена за разумните същества, те да пият, а тръбите служат само за проводници. Такова нещо представляват хората по отношение на Божията Любов. Те са проводници на Любовта, а самата Любов е определена за други. Тя отива на друго място. Ако канализацията е негодна, ще ви изхвърлят навън и ще ви заместят с нови тръби, по-хубави и по-здрави. Децата ще дойдат с чукчетата си и ще започнат да удрят върху вас, докато един ден съвсем изчезнете. Всеки човек е важен и необходим дотолкова, доколкото минава през него Любовта, както водата през тръбите. Щом го заместят с нова тръба, той е вече негоден за живота. Божията Любов слиза от Божествения свят в ангелския, но първо слиза в човешкия свят и оттам се качва в ангелския. Такъв е пътят за проява на Божията Любов. В човешкия свят любовта е неустойчива и преходна, а в ангелския тя е постоянна и устойчива. Това, което наричате на Земята любов, не е никаква любов. То е проява на две усещания: светлина и топлина, придружена с влага. Топлината е признак на Любовта, но не е Любов. Където има топлина, има и влага. Където има влага, там се проявява животът. Значи признаци на Любовта са топлината, влагата и животът.

Където има тези прояви, там има и движение. Сега, ако искате да знаете докъде сте дошли, ще ви кажа следното: всеки от вас има по една стомна, но напусната, в смисъл пълна с утайки. Стомната на едного е от желязо – ръждясала е; на друг е от мед – позеленяла е; на трети е от калай – окислена е; а на четвърти е от глина – наслоена е с нечистотии. Ето защо стомните на всички хора са стеснени, не събират много течност. Те трябва да се очистят. Казвам: сега има вече нови стомни, направени от чиста, прозрачна материя. Старите стомни ще дадете на децата да си играят с тях – те са замърсени, не могат да се употребяват повече. – "Тогава да продадем старите си стомни." Можете да ги продадете, можете да правите каквото искате, но те не влизат вече в употреба: животът ги е бракувал. Ще преведа този образ на съвременен език. Новата стомна подразбира нов възглед. Той трябва да бъде такъв, че да разшири живота във всяко отношение. Новата канализация не търпи стари тръби. Нова църква не се прави с крадени камъни и с пукнати камбани. Младата булка не се венчава със скъсани дрехи. По остри камъни бос не се ходи. – "Кои са острите камъни?" Това са острите, силните думи: "Ей, ти, мари, слушай!". Това е остър камък. "Ами ти, мари!" – друг остър камък. Кой не е мари? Мари значи да мараш, да цапаш. Кой не мара, т.е. кой не цапа, не петни?

Една жаба си подала главата над блатото и започнала да кряка. В това време се показала друга, по-голяма и по-гърлеста жаба, и казала: "Ти не можеш да пееш. Не знаеш ли как ни учи нашият професор?". И започнала тя да се надува повече и да кряка. Покрай блатото минавал един певец. Чул той силното крякане на жабите и си казал: "Само един камък да хвърля във водата и ще разваля концерта им". Често и вие се събирате, молите се, пеете и мислите, че като вас певци няма. Мине край вас един дявол, хвърли камък, вие затихнете – и хайде във водата! Какво страшно има в камъка? Някой хвърли камък върху вас и вие се спуснете на дъното. Казвате: "Като се скриеш във водата, така ще се спасиш". Не е вярно това. Ако една птица, кацнала на клона, се намира пред опасност, къде ще се скрие? Ако й кажа да се скрие във водата, прав ли съм? Птицата знае как да се спаси. Тя хвръква нагоре, камъкът не може да я настигне. Значи жабите имат един метод за спасяване – водата, а птиците имат друг метод – въздуха. Как се спасяват хората? Когато дяволът хвърли камък върху тях, те го вземат, турят го настрани и продължават да си пеят. Дяволът хвърля друг камък, те турят и него настрани и пак си пеят. Най-после дяволът казва: "Заболя ме ръката да хвърлям камъни. Тези не са нито като жабите, нито като птиците".

Да, това са разумните певци – хората. Те не могат да се спасят във водата, нито във въздуха. Човек си служи с разумната воля. Той не вярва в злото, но като дойде то при него, колкото и да е голямо, ще го посрещне и ще го тури настрани. Четох в едно спиритическо списание следното: събрали се няколко спиритисти на сеанс, да викат духове. Те искали да видят нещо необикновено – някакво чудо. Стаята била пълна с гости, интересуващи се от това. По едно време се явил един слон. Това бил дух, материализиран във формата на слон. Присъстващите, като видели това необикновено явление, изплашили се и избягали от стаята. – "Защо бягате?" – "В стаята има слон, не влизайте." По-смелите се решават да влязат и не виждат никакъв слон. Казвам: човек не може да разреши мъчнотиите си като жабата, не може да ги разреши и като птицата. Той ще ги разреши по пътя на Разумността и Любовта. Следователно, ако отида при един извор с любов, и той ще ми даде с любов да пия от него. Където и да съм на планината, ако имам любов в себе си, веднага ще намеря извор на пътя си и ще уталожа жаждата си. Божията Любов върши чудеса. Където е Любовта, там жадни няма. Нейната вода тече изобилно навсякъде. На всеки ще се даде толкова вода, колкото му е нужно.

Сега, като сме дошли на Рила, при тази хубава обстановка, пак можете да се оплачете от нещо. От какво ще се оплачете? Че не сте спали. Защо не спахте? – "Студено беше." Как е възможно при толкова ясна, светла нощ, при толкова свеж въздух и силен огън да не спите? Кога можете да спите? Ако е облачно, ще кажете, че има голяма влага, не може да се спи. Ако нощта е ясна, светла, пак не може да спите – студено било. Значи все ще се намери някаква причина, която да попречи на желанието ви да си поспите. Ако една семка падне на пътя, ще израсте ли? Няма да израсте. Друг е въпросът, ако някой я вземе и я посади в градината си. Семка, посадена на пътя, никога не израства. Следователно всяко желание, което не може да се реализира, е посято на пътя. Щом е така, защо не си признаете истината? Ако не можете да реализирате мисълта си, и тя е посята на пътя. Ако правите деветдесет и девет безрезултатни опита, трябва ли да разоравате пътя?

Тук, на Рила, ще изучавате закона за смяна на енергиите. Той гласи: след всяка любов иде омраза. След студеното време иде топло, а след топлото – студено. Този закон е главно за физическия свят. Същият закон се отнася и към Духовния свят. Той има отношение не само към хората, но и към всички живи същества – растения и животни. Достатъчно е да се смени настроението на човека, за да се смени състоянието и на клетките. Този закон е общ както за частите, така и за цялото. Когато става известна промяна в Природата, едновременно става промяна и във всички живи същества. Тази част на Земята, която се огрява от Слънцето, е топла; която не се огрява, е студена. От това зависи да бъдат и телата топли и студени. От студа материята се сгъстява, сцеплението между частиците се увеличава, а енергията се намалява. Когато материята се разредява, сцеплението се намалява, а енергията се увеличава – казваме, че тялото е нагорещено. Може ли при сгъстяване на материята да очакваш разширяване на тялото? Не може. Следователно, при сгъстяване на материята резултатите са едни, при разредяване – други. Това са два противоположни процеса, еднакво важни и необходими.

Казвам, че силната любов произвежда силна омраза. В случая омразата е временен, частичен процес. Човек мрази някого, защото той му е причинил известно страдание. И обратно, той обича даден човек, защото му е причинил радост. Питам: когато човек страда или се радва, става ли по-добър? Когато страда, човек не става нито по-добър, нито по-лош. И като се радва, пак е същият закон. Важно е, като страда, да престане да страда. И като се радва, да престане да се радва. Ще кажете, че тази мисъл е трудна за разбиране. Трябва да ви оставя сами да мислите върху нея, но ще ви помогна малко. Искам да кажа, че и страданието, и радостта са временни процеси. От гледището на Божествения свят те са залъгалки. Например искате да назначите някого за владика. Събират се хората от неговата енория, отиват в дома му и го канят да заеме поста си. Обаче виждат, че той си играе с дървени кончета като малките момченца. Какво очаквате от този човек? Може ли той да стане владика? Докато се забавлява с кончета, нищо не може да се очаква от него. Какво ще кажете за момата, която се е цанила за слугиня в един богат дом, а още продължава да играе на кукли? Господарката й я вика, иска от нея да свърши една работа, а тя шие роклички на куклата си. Каква работа ще свърши тя? Господарката е недоволна от нея, не иска да й плаща. Слугинята се оплаква от господарката си, че била жестока, не обичала да плаща. Коя от двете има повече право: господарката или слугинята?

Всички хора са дошли на Земята да служат на Бога и да се учат. Въпреки това те си играят с кончета и кукли и ако господарят им ги бие, те викат, оплакват се, че са нещастни. Ще кажете, че и Христа биха. Да, биха Христа и Го разпнаха, защото си позволи да счупи куклите и кончетата на някои видни евреи. Те Го запитаха: "Как смееш да чупиш куклите и кончетата ни?". Той им каза: "Вие сте дошли на Земята да служите на Бога в Дух и Истина, а не да си играете с кукли". – "Как смееш да нарушаваш стария ред на живота ни? Как смееш да въставаш против Мойсей? Кой те е пратил на Земята? Не знаеш ли, че нашите кукли са свещени?"

Като ме слушат да говоря, някои казват: "Днес Учителя разви такава теория, че колкото свещени идеи имахме, всичките изчезнаха". Това са свещените теории на куклите. Ако Учителя ви може да разруши една Божествена идея, сама по себе си тя не е Божествена. През колкото по-големи изпитания минава една Божествена идея, толкова повече тя расте и се укрепва. Божественото никога не умира. Мислиш ли, че ако напишат името ти на една църковна камбана, това ще ти помогне да завършиш училището с успех? Ред години камбаната ще бие, богомолците ще се молят, но нито биенето на камбаната, нито молитвите на богомолците ще ти помогнат. Камбаната ще си бие дин-дан, добрите хора ще се молят, но ти няма да придобиеш знание. Те могат да ти дадат хляб, за да не гладуваш, но ще си останеш невежа. Името ти не трябва да бъде написано на камбана и от добрите хора не очаквай да се молят за тебе, но сам учи. Добрият човек се моли първо за себе си. Работливият работи пак за себе си. Не мисли, че като работи, той тебе има предвид. Всеки човек работи за себе си. Ще бъде смешно да дойдеш при мене и да ми кажеш: "Учителю, ти знаеш законите, виждаш надалече. Кажи ми, като съм написал името си на камбаната, след колко години ще стана учен?". Аз мога да видя само едно: колко прашинки се движат и падат при биенето на камбаната. Мога да изчисля точно техния брой. Нищо друго не мога да видя. Ако някой се опита да ти каже колко знание ще придобиеш при удрянето на камбаната, той не говори истината.

Питаш: "Какво да правя, за да стана учен?". Ела при мене, аз ще ти отговоря на въпроса. Изваждам един лист и написвам чисто, отчетливо буквата А. Изговарям буквата, написвам я няколко пъти. След това ти я произнасяш и я написваш. Като видя, че си я научил добре, пращам те вкъщи да се упражниш още малко и на другия ден да дойдеш пак да продължим уроците. Баща ти те пита:

— Какво учи днес?

— Учителят ме запозна с буквата А.

— Чудно нещо, какъв е този нов учител, да те занимава с елементарни работи?

Ти продължаваш да учиш буквите, гласни и съгласни, докато един ден започнеш да ги съчетаваш в срички, сричките – в думи, а думите – в изречения. Най-после съединяваш по няколко изречения заедно и образуваш цяло описание на нещо. Така ти се запознаваш с новата азбука и с новата мисъл. Баща ти разбира, че учителят ти има знание, има и метод за предаване на своето знание. Божествените работи са създадени именно от новата азбука. Да оставим настрани метода за предаване на новата азбука. Да отидем заедно в Природата. Показвам ви едно малко камъче и обяснявам смисъла, скрит в него. Камъчето е буквата А. Какво означава буквата А? Че вниманието ви трябва да бъде насочено към Бога, от Него да се учите. Като научите буквата А, ще ви запозная с Б. Мъчно се изговаря този звук, той среща спънки, мъчнотии. За да се изговори, трябва да прибавите някоя гласна. Значи звукът Б показва мъчнотиите, спънките или препятствията, които човек среща на пътя си. За да ги преодолее, той трябва да се вдълбочи, т.е. да отправи погледа и вниманието си вътре в себе си.

Днес ви запознах с буквите А и Б. Повече букви няма да ви открия. С останалите ще се занимаваме в други лекции. Направете изчисление след колко беседи или лекции ще ви открия всичките букви. (- "След шестнадесет беседи.")

Ако ви пита някой какво ви е говорил Учителя днес, кажете: "Запозна ни с две букви – А и Б, или Б и А". Буквата Б означава известна мъчнотия. – "Как ще я разрешим?" Първо ще поставите А пред Б, ще образувате сричката АБ. Като видите, че не можете да я разрешите, ще смените местата на буквите и ще образувате БА, т.е. след мъчнотията ще отправите вниманието си към Бога. Това значи БА. Така именно ще разрешите мъчнотията си правилно. Следователно, като се натъкнете на някаква мъчнотия, от какъвто и характер да е, кажете БА и започнете да мислите. Няма да мине много време и мъчнотията ще се разреши. Това значи да се отвори пътят ви. За да разрешиш мъчнотията си, ти трябва да се свържеш с Бога. – "Не може ли без мъчнотии?" Не може. Разрешаването на мъчнотията е чистене. Ще изчистиш пътя си към Бога, т.е. ще премахнеш греховете си от своя път. Ако пътят на човека не е чист, Божията мисъл не се предава правилно. Чрез мъчнотиите се пречиства нервната система. Когато всеки нерв се пречисти, тогава човек приема правилно Божествената светлина и мисъл. Защо идат страданията? За да премахнат нечистотиите от човешкия ум. Ако бяхте ясновидци, щяхте да видите как от главата на страдащия излизат особен род вълни, които миришат неприятно. Те са резултат обаче на човек, който има нисши страдания. Не говоря за висшите морални страдания, при които човек излъчва нещо приятно от себе си. Някои хора постят с цел да се пречистят. В този случай те миришат неприятно. От стомаха им се отделя лоша миризма. Значи човек ще пости, докато престане да мирише лошо.

И тъй, докато е жив, човек трябва да се чисти. Ще изчистиш първо устата и стомаха си, откъдето иде миризмата. Същевременно ще развиваш обонянието си: сам да разбереш доколко си се изчистил. Ако дъхът ти мирише, а ти говориш на хората за Бога, мислиш ли, че ще те слушат? Щом си отвориш устата, те ще избягат – да бъдат далече от тебе. Ще се молите, ще работите върху себе си, за да се пречистите. Каквато и да е миризмата, тя може да се махне. Още в миналото дяволът е станал причина за тази миризма. Има случаи, когато децата не обичат майка си. Защо? Заради миризмата, която се отделя от нея. Човек трябва да се чисти. Как? Чрез пост. Ще пости, докато дъхът му се очисти. Ако пости и дъхът му продължава да мирише, това не е никакъв пост. Ще постиш не за да отслабнеш, да станеш жълт като светия и да изчезнеш от Земята, но за да се пречистиш, да не мирише дъхът ти.

Като ви наблюдавам, забелязвам, че понякога погледът ви е възбуден, очите ви са светнали. Това не е естествено състояние. Друг път очите ви са мътни, неясни, погледът е изгаснал – имате някаква мъка, страдание или скръб. И това не е естествено състояние. Казвате: "Бог ни забрави". Бог забравя нечистотиите на човека, тях слага настрани, а като душа никога не го забравя. Има неща, които никога не нося в своя ум. Цялата Вселена да ми дадат, всичкото богатство на света да ми обещават, аз няма да допусна в ума си мисъл, противна на Божественото в себе си. Същото е и за вас. Има неща, които трябва да знаем; има неща, които не е нужно да знаем. Това, което ви говорих досега, не беше нищо друго освен чистене. Вие се измихте от известни нечистотии. Мийте се, но всякога сами, без теляк.

Ще ви дам следното правило: отсега нататък не позволявайте теляк да ви мие. Буквално ли се разбира това? И буквално, и преносно. Всеки ще се мие сам, без теляк. Даже ако е възможно, не ходете на баня. Лятно време топлете вода на Слънцето и се измивайте със слънчева вода. При това всеки да се мие отделно, не с други. Ще кажете: "Учителя ни забранява да ходим на баня". Не, аз не ви забранявам, но ви съветвам всеки да се мие вкъщи. Не търсете лесния път. Да оставиш теляк да те търка, това са буквите БА. Сам да се миеш, това е АБ. Второ правило: като се качвате на планината, случва се някой да падне между камъните. Не бързайте да го вдигнете. Ако той пожелае да му помогнете, това е друго нещо. Обаче не иска ли помощта ви, оставете го сам да стане. Някога аз си правя опити, нарочно се спъна, правя специално упражнение. Вие бързате, искате да ми помогнете. Почакайте малко и вие да видите упражнението, което правя. Като бързате, вие приличате на онези ученици, които едва чакат да изтрият написаното на черната дъска. Учителя знае кое да изтрие и кое да остане. Той сам ще изтрие написаното на дъската. Дръжте тези правила за себе си. Като ги приложите и видите резултата, тогава може да ги предадете на другите. Обикновено ученикът прави това, което му се забранява, а си забранява това, което му е позволено.

Следната година на същия ден, 13 юли, пак ще дойдем тук и всеки за себе си ще провери какъв резултат има от спазване на правилата. Те са дадени само за една година, защото нищо не е постоянно в живота. Ще бъдете особено внимателни да спазвате първото правило. На баня няма да ходите, ще се миете вкъщи. Ще правите най-много по две-три бани в седмицата. Частично можете да се миете всеки ден, а именно лицето, врата, ръцете и краката. Като се изпотявате, веднага ще се преоблечете. Никога не оставайте с потна риза на тялото си. Когато миете главата си, ще я миете със сапун само веднъж в месеца, и то само с хубав, чист сапун. Иначе може да миете често главата си, но без сапун: или само с вода, или с чиста хума. Ще опечете добре хумата, ще я залеете с малко оцет и ще я размиете с много вода. С тази каша ще намажеш няколко пъти главата си и след това ще я измиеш с чиста вода. Така косата става мека и запазва магнетизма си. Ще кажете, че косата не трябва да бъде мазна. Не, мазнината е нужна. Ако я измивате, тя става суха, електрична. Ако главата е добре измита, кожата ще диша добре, но ще се лишите от топлината и активността на мозъка. Знаете ли защо българинът не мисли много? Понеже носи калпак, главата му се поти много и заедно с потта излизат нечистотиите и мазнините. Мазнините имат отношение към магнетизма. С изгубване на магнетизма се намалява и мислителната способност на човека. Следователно не носете шапка, през която не става проветряване на главата. Като станеш сутрин от сън, намокри малко главата си с топла вода, според температурата на тялото си. След това вчеши косата си с гребен. Ако правилото за миене на главата не ви се хареса, мийте главата си, както знаете, по старите правила. Ако можете сами да си направите сапун, специално за косата, да бъде от най-хубаво масло, може по-често да си миете главата със сапун. Сегашните модерни сапуни не са чисти: те са направени от умрели животни. Хумата е за предпочитане пред сапуна. Не трябва да миете главата си нито с много гореща, нито със студена вода. Тя трябва да бъде толкова топла, че като турите в нея пръста си, да издържа.

Сега аз не искам да спазвате нещата буквално, но да гледате на тях разумно. Където е разумността, там е изключено всякакво раздвояване. Че си миеш главата често, това не е грях, но не е здравословно. Ако не знаете тези правила, оправдани сте, но като ги знаете и не ги спазвате, няма оправдание. Ще страдате, без да знаете причината за това. – "Как да махнем пърхота от косата?" Като живеете редовно. Нередовният живот е причина за пърхота. Кожата обеднява поради нередовния живот. Като живеете редовно, ще влезете в Царството Божие. Казано е: "Царството Божие се взема със сила". Същевременно е казано: "Да възлюбиш Господа с всичкото си сърце, ум, душа и дух". Що е Духът? Разумната сила в света. Значи ще влезеш в Царството Божие не с груба сила, но с разумното, възвишеното, Божественото, в което няма никакво противоречие. Който иска да влезе в Царството Божие, не трябва да има абсолютно никакво противоречие в себе си.

Помнете: ако не изпълните правилата, които ви давам, аз няма да обеднея, и вие няма да нарушите моралния закон, но ще страдате и боледувате. Каквото изпълните, то е за вас, вие се ползвате. Ще бъдете здрави и бодри. Като служа на Бога, аз искам тялото ми да бъде здраво, защото то принадлежи на Него. Моето тяло е клетка от великия Космос и трябва да бъде здраво. Мнозина дохождат при мене и казват, че са служители на Бога, изпратени от Него. Какво искате от мене? – "Да ни приемеш добре, да задоволиш нуждите ни." Гледам, някой от тях носи полица – да му я изплатя. Казвам: "Добре, готов съм да направя всичко за Господа, но ще чакам известно време и аз да получа нареждане от Него – да зная как да те приема и какво да ти платя. Щом получа наставления отгоре, ще те приема с всичката любов и почитание". Той веднага кипва и започва да вика, да се сърди. Аз зная вече от кого е изпратен този човек. Той иде от свое име. Той е готов всеки момент да вади нож и да реже глави, както постъпва с кокошките. Изпратеният от Бога е готов да чака. Той ще влезе в стаята ми, ще чака или ще отиде в градината да се разходи. Аз имам работа. Ще свърша работата си и ще го приема да си поговорим. Така ще се разберем като разумни хора. Така постъпва разумният човек. С бързане работа не става. Новото учение изключва бързането.

Като говоря за Любовта, ще кажете, че не обичам всички еднакво. Как познавате това? Вътрешно. Мислите ли, че Любовта на Бога към вълка и към овцата е еднаква? Ами към камъка и човека еднаква ли е? Под еднаква любов разбираме едно и също отношение към всички. Прави ли сте в разсъжденията си? Не сте прави. Ето, вземам чук и отчупвам няколко парченца от един голям камък. Слагам парченцата в джоба си за спомен. Камъкът се радва, че съм го уважил, че го обичам. Ако със същия чук ударя ръката на човека, той ще се радва ли? Ще бъде ли доволен от моята любов? Значи отношението към камъка е едно, а към човека – друго. Дървото и растението поливаш, разкопаваш, а човека не можеш да поливаш по същия начин. На човека купуваш дрехи и обувки, а на вола даваш ечемик да се нахрани. Ако и на него дадеш дрехи и обувки, той ще те погледне и ще си обърне главата настрани. Той няма нужда от тези неща. Значи към камъка ще се отнасяш по един начин, към растенията – по друг начин, към животните – по трети начин, а към хората – по съвършено различен начин.

Ще ви кажа една велика истина: Бог обича всички души. Как? По начин, който отговаря на всяка душа. Към всяка душа Бог проявява Любовта Си по специален начин. Следователно Любовта на Бог към едного не отговаря на Любовта Му към другиго. Ако мислите, че Любовта на Бога към едного е по-голяма, а към другиго – по-малка, вие се лъжете. Какво ще каже растението, ако пред него сложите една печена кокошка? То ще си мълчи, няма да разбере какво правите. – "Ама аз му давам кокошката с голяма любов." Възможно е, но то не разбира тази любов. Вие сте сбъркали – мястото на вашата любов не е там. Така са постъпвали идолопоклонниците. Какви ли глупости не са правели хората при изявяване на разбиранията си за живота. Ето защо вземете кокошката и я занесете там, където ще преценят вашата любов.

Още във времето на Христа дойде майката на Заведеевите синове да иска единият син да седне отдясно на Христа, а другият – отляво. И до днес хората се борят кой да седне отдясно и кой – отляво. Нека всеки сам избере от коя страна да седи. Добре е да става смяна на местата. Ако днес си отдясно на своя приятел, утре седни отляво. – "Ами ако двама приятели се борят за една и съща страна?" Тогава нека единият отиде при своя приятел в понеделник, а другият – във вторник. Така всеки ще си избере която страна иска. Колкото и да обичаш приятеля си, не можеш едновременно да седиш от двете му страни. Ще се местиш ту от едната, ту от другата му страна. Това е неправилно и се отразява неприятно и на двамата.

В заключение на горното казвам: съществува закон за смяна на енергията. На този закон се подчинява и Слънцето. Знаете ли през колко среди и пречупвания е минала слънчевата енергия, докато дойде до Земята? Благодарение на това хората са се нагодили към слънчевата енергия и правилно я използват. И Любовта като сила излиза от своя първоизточник и минава през различни среди, докато се хармонизира с всички същества. Който може да я използва правилно, той се свързва с Бога. За да се ползваш правилно от Любовта, застани на мястото, определено за тебе от Природата, и чакай. Всеки сам ще намери мястото си. Не заемете ли мястото си, Любовта ще мине и ще замине, без да я възприемете. "Как ще позная кое е моето място?" Като застанеш на своето място, ти ще почувстваш, че си примирен с целия свят. Готов си да простиш на всички. Казваш: "Простих на своите длъжници, но виждам, че не заслужават". Кажеш ли така, ти си променил мястото си. Всяка дисхармония в тебе показва, че не си на мястото си. Щом се хармонизираш, ти отново заемаш мястото си, свързваш се с Бога и се радваш на живота. Това е диагноза. Защо е така, не питайте. Понеже светът още не е организиран, вие постоянно ще се местите, докато станете господари на себе си.

Днес философи, учени, писатели пишат за мястото на човека в Природата. Всеки го разглежда по своему. Това е въпрос, който и досега не е разрешен. Всеки индивид има определено място. Щом попадне на мястото си, той е доволен, той расте и се развива правилно. Щом напусне мястото си, той става нещастен. Това се отнася не само до хората, но до всички същества, без изключение. Следователно стой на своето място. Ако изместиш някого, ще пострадаш. Където е щастието на едного, там е нещастието на другиго. Такъв е животът. Дадено ти е място – пази го!

Сега ще ви дам една важна формула. Кажете: "Господи, желая с всичкото си сърце, с всичкия си ум, с всичката си душа и с всичката си сила да изпълня Твоята блага воля, без никакво изключение". Ще си служиш с тази формула всеки момент: като си буден и като спиш, като ядеш и като работиш. Щом изговориш тази формула, ти си вече на своето място. Ако я забравиш, ти отиваш на чуждо място. Тази формула е за всекиго от вас. Правилата, които ви дадох днес, както и формулата, ще задържите в себе си, докато Любовта се прояви във вас. Под мълчание разбирам вътрешно говорене. Нека външните хора видят, че във вас се внася нещо ново, че обходата, отношенията ви към тях стават по-добри. Нека всеки види благородството, деликатността на вашия характер. Щом имате резултат, тогава можете да говорите на хората всичко, каквото съм ви казал. Вижте облаците на небето. Как са образувани големите облаци? От малките облаци. Когато малки облаци се съберат на едно място, те образуват голям облак, който закрива Слънцето. Така и вашите малки погрешки, мъчнотии и страдания образуват голяма завеса, която закрива Божественото. Ето защо, като направите една малка погрешка, обърнете се към Божественото в себе си, то да я изправи. Кажи си: "Господи, сгреших. Сам не мога да изправя грешката си – научи ме как да постъпя". Щом се помолиш искрено, Божественото ще дойде да ти помогне.

Като ви гледам как седите, намирам, че позата ви не е правилна. Много естествено, Любовта не е дошла още във вас. Тя се изразява в правилни форми и положения. Не можеш да имаш цигулка, докато вътрешно не си я пожелал. Не можеш да намериш Учителя си, докато вътрешно не си го потърсил. Когато Любовта дойде в света, тя ще създаде красиви, правилни форми, от които вие ще се учите. Значи Любовта ще се изучава по нейните форми, а не направо, както излиза от Бога. Това се отнася до Божията любов, а не до човешката. Ние говорим за възвишената, чиста Божествена любов. Тя се проявява само чрез чистите, красиви форми. Значи Любовта се изучава по вътрешен път, а не отвън. Четеш една книга, но знанието не е в книгата. Ти мислиш, но мисълта не е в мозъка. Значи нещата трябва да се превърнат, за да се възприемат правилно.

В тази беседа има общи и специални неща за всекиго от вас. Всеки ще си намери своето. Едни неща са положителни, други – отрицателни. Но и едните, и другите имат нещо хубаво в себе си и по форма, и по съдържание. Беседата е проста, но снемете черупките й и ще откриете в нея това, което досега не сте виждали. Аз не смея да я разкрия, защото веднага ще се изпари и друг ще я вземе. Вие ще останете като пред празни ясли. Нека всеки сам да си препише беседата, да не чака наготово. Днес научихме две букви от новата азбука: АБ и БА. Какво означава АБ? Това значи да бръкнеш в коша и да извадиш един грозд. Какво значи БА? То значи: заповядай, изяж този грозд. Това са формули, които трябва да спазвате, иначе ще имате противоречия в живота си. Който дава, казва БА; който взема, казва АБ. Не мислете, че е безразлично дали давате, или вземате. Когато даваш и вземаш навреме, това е благословение. Бог работи и в даването, и във вземането. Работи и с двете формули, т.е. с инициалите АБ и БА. Ако имаш нужда от някого – ще кажеш АБ; ако той може да ти даде нещо, ще каже БА. Но ако не може да ти даде, ще ти отговори АБ.

И тъй, изчистете сърцето си. С какво? С вода – носител на Божествения живот. Нека тече Божественият живот във вас – той ще изчисти сърцата ви. Нека тече Божествената светлина във вас – тя ще изпълни умовете ви. Нека тече Божествената любов във вас – тя ще изпълни душите ви. Нека тече Божествената мъдрост във вас – тя ще укрепи духа ви. Нека тече повече Любов, повече Мъдрост, повече Истина във вас. Нека тече повече Живот, повече Светлина, повече Знание във вас.

Великата, безпределна, тайна Любов на Бога се изявява по различни пътища в света. Като приемаш Божията Любов, тя се проявява по един начин. Като я предаваш, тя се проявява по друг начин. Като изявяваш Божията Любов, ти виждаш пътищата, по които Бог работи, виждаш величието на Бога. Ходи по Божиите пътища, за да видиш Великата Божия добродетел, която носи всички блага.

13 юли 1924, връх Мусала

Хубави чувства

В света много мъчно се учи урокът на търпението. Досега е работила неволята, но отсега нататък ще работи търпението. При големия страх малкият страх става герой и като мине опасността, и той се насърчи и казва: "Не съм бил толкова страхлив, колкото съм мислил".

В развиването на човека има известни блага, които едновременно може да му създадат и приятно, и неприятно разположение, зависи от времето. Това съществува в реалния живот. На млади години да ти опекат една кокошка, ти ще се радваш, но на стари години, когато си останал без зъби, и да ти опекат една кокошка, ти ще кажеш: "Защо не беше на млади години?". Добре, изгубил си е някой зрението, а някой негов приятел го вземе да го развежда из цяла Европа. Той казва: "Защо ми е това сега, а не на млади години, когато виждах? Аз сега ще ходя натук-натам да разглеждам неща, които не виждам". Философия е това. Неизповедими са Божиите тайни! Те са толкова страшни, че и ангелите, които говорят за Божията Любов, когато дойде въпрос за Божиите тайни, и на тях им трепва сърцето. Има страшни неща в света, но ще ги минеш в тъмнина, за да не виждаш нищо. Вие сега казвате: "Да видим какво има, да знаем всичко", но щом ви се отвори картината и я видите, ще кажете: "Е, по-хубаво да не бяхме видели тази картина". Именно сега вие трябва да се борите в себе си. Като влезе в този път, човек трябва да бъде разумен, да разбира нещата. Голяма разумност се изисква! Например някой човек може да почувства тъй обезсмислен живота си. Психология е това! Защо до едно време човек мисли, че животът има смисъл, а после мисли, че няма смисъл?

Представете си един прост пример. Вземете един ученик, който учи в училището – има една книга, от която учи. Той носи тази книга, отваря я, чете – радва го всичко. Не мине много време, изгуби книгата. Той обезсмисли живота си, обезсърчи се. Тази книжка му е внасяла известна радост, давала му е нещо, но сега си е изгубил книжката, няма откъде да учи. Той мисли, говори все за тази си книжка. Нищо друго не го интересува. Но един ден, току-виж, един негов приятел му каже: "Намерих книжката ти". Веднага той се зарадва. И така, някой от вас е изгубил своята радост. Тя е в книжката. Един ваш приятел един ден ще намери книжката, ще ви донесе радостта – и вие ще се зарадвате.

Тази книжка (Учителя показва една своя малка книжка) я носих на Черни връх и я сложих в един от джобовете на палтото си. Дойде един ученик, каза ми: "Учителю, дайте да Ви нося палтото!". Дадох му го, без да си взема книжката. У мене има една черта – да окажа на човека повече доверие. Той, както носил палтото, обърнал го и книжката паднала някъде по пътя, без да забележи той това нещо. Донесе ми после палтото: гледам, книгата я няма. Ще кажете: "Нали си ясновидец, намери я!". Аз не искам да си служа с ясновидството в тези случаи. Това е егоизъм. Казвам си: "Ако ме обича тази книжка, тя ще си дойде сама". Някой от компанията се забатачил из пътя и както вървял из снега, вижда нещо пред себе си. Навежда се, намира книжката. Донесе ми той книжката и аз му казвам: "Та ти си бил ясновидец, намери книжката!". Другото, което се загуби, то не струваше толкова, но книжката се намери. Е, сега мислите ли, че вашето щастие, което сте загубили някъде, няма да го намери някой и да ви го донесе? То е някъде из планината, ще се намери. – "Ама аз не бях умен, изгубих го." Е, станало е сега!

Ще ви приведа едно противоречие. Как ще си обясните вие това нещо: ангелите, които са толкова щастливи при Бог, един ден Бог ги катурва от тази височина и ги сваля долу да създават светове. Не е ли изгубено щастието за тях? Изгубено е. Вземете примера с Адам. Слага го Господ в Рая, при това хубаво място, но отиват те да човъркат онова дърво. Какво показва това нещо? Непослушание. Това показва, че тези хора нямат вяра в Бог. Те пожелаха да опитат това дърво. Е, опитайте го! Извиква ги Господ, но те се скриват. Тогава праща Господ един ангел да ги изпъди навън. Те плачат, молят се. Това тяхно щастие изгубено ли е? Не е изгубено. Но колко хиляди години трябваше да го търсят? Те изгубиха Божията Любов, връзката с Бог. И дойде Христос да търси това щастие. Не че Бог няма връзка с нас. Има връзка Той, но ние трябва да я намерим. Тази връзка с Бог търсим ние сега.

Сега по някой път вие се обезсърчавате. Щастието, което сте изгубили, ще ви го донесе някой ваш приятел някой ден и вие ще се зарадвате. Вие тъжите за нещо. То е малко нещо. Тази книжка, която бях изгубил, аз можех и от другаде да си я доставя. От петото издание са излезли 10 000 екземпляра, аз можех да си я набавя, но не трябваше да се изгубва. Та казвам: когато дойде до Божествените работи, у тях загуба няма. Божественото никога не се губи. У Божественото стават промени, но То ще регулира човешкото. Всички хора ще претърпят промени.

Някой път имаш желание да се молиш – молиш се. Някой път нямаш желание да се молиш и казваш: "Е, защо ще се моля? Ако иска Бог да ме благослови, да ме благослови и без да се моля. Няма какво да се моля!". Че кой те кара? Някога ти сам чувстваш известно разположение, молиш се; някога нямаш разположение, не се молиш. Това показва, че в тебе има два източника. Единият източник ти казва: "Ти трябва да мислиш!". Другият ти казва: "Защо да мислиш? Безсмислено е това нещо". Два източника има у човека. Тези два източника се различават и ти ще слушаш единия от тях. Единият казва: "Мисли!". Другият казва: "Не мисли!". Единият казва: "Вярвай!". Другият казва: "Не вярвай!". Единият казва: "Със знание можеш да добиеш Царството Божие". Другият казва: "И без знание може да се влезе в Царството Божие". Единият казва: "Любовта е Живата църква". Другият казва: "Без църква не може да се живее". Е, виж тогава мравките как живеят, те имат ли църква? Мравките се движат към човека, идеал имат те! У мравките културата е преходна, у пчелите – също, у човека – също. Значи има стремеж у всички към идеалното. Представете си, имате каква и да е рана, и да можете изведнъж да я заздравите. Да кажеш: "Такава е Волята Божия!" – и раната да оздравее.

Мислите ли, че Господ, Който ви е изпратил на Земята, иска да страдате? Не, чрез страданието Той иска да ви предаде един урок. Чрез радостта ви предава друг урок. Днес Господ ти казва: "Ще учиш един урок на страданието". Ще направиш един опит, но ще изгубиш нещо и ще затъжиш. На другия ден ще добиеш нещо и ще се зарадваш. Един ден губиш, друг ден печелиш. Някой казва: "Скръбен съм". – "Защо си скръбен?" – "Ще ви кажа." Някой ме пита: "Учителю, ти скърбиш ли? Как носиш скръбта?". Дойде някой при мене, скръбен е. Гледам го, скърби. Слагам скърбите му на гърба си. Среща ме някой в това време, пита ме: "Защо си замислен?". – "Нося един чувал. Като го занеса до някоя къща, ще го сваля и тогава няма да съм замислен." Като му занеса чувала, той прихне да се смее и аз се смея. Когато носиш някой тежък чувал, тук се изгубва благоприличието, и това е много естествено. Сега, в дадения случай, аз няма да седна да му казвам: "Ти няма защо да скърбиш, ще занесеш този чувал, където трябва". Не, Божествено е в този момент да помогна за чувала му. Ако се откажа, това не е Божествено. Той върви по същия път, по който и аз вървя. Ще слага чувала в каруцата си. Малко ще се постесня, но ще му помогна. Ще стигна до някое място, ще спра каруцата си, ще сваля чувала и ще му кажа: "След мене идват добри хора. И те ще ти помогнат, не се бой!".

Не мислете обаче, че ще минете без страдания. Като дойде страданието, ще опитате и ще видите, че то има една вътрешна страна. Ако сте умни, то ще ви покаже, че и в него вътре има нещо хубаво скрито. Страданието си разказва защо човек не го обича. То е било една от обичните дъщери на Бог, която един път сгрешила и Господ я наказал. Отива тя тук-там, но никой не я приема. Приемат я само за един ден и после й казват: "Моля ти се, излез си оттук!". Вие не знаете какво нещо е скръбта! Скръбта е едно много разумно същество, което тъжи, скърби, че е изгубило нещо, и търси пътя си. По прав път върви тя. Тя не е ваша. А вие, като си замине от вас скръбта, казвате: "Господи, благодаря Ти, че ни отне тази скръб!". След скръбта идва нейната сестра – радостта, и ви пита: "Сестра ми беше ли тук?". – "Да, беше." Тогава вие приемате радостта, радвате й се. Някой път скръбта идва след радостта. Така вървят двете сестри. Това е една велика Истина!

Та ще знаете: не сте вие, които всявате скръбта. Има скърбящи същества, които я предизвикват. Те ще минат през вас и така ще се повдигнат. Ще знаете тези неща. Как ще си обясните от ваше гледище това противоречие? Имате дъщеря, която считате за ангелче, и ако някой се осмели да каже, че не е такава, вие ще се обидите. Но след време тя влезе с тебе в едно противоречие, ти видиш, че тя не е ангелче, въздъхнеш си и кажеш: "Защо е така, откъде дойде този дух?". Как мислите, защо стават тези неща така? Вие ще кажете: "Така е, защото някоя дъщеря повече обича майка си, друга не я обича – кармично е това". Хубаво, съгласен съм с вас, но как се създаде това нещо така разумно? Как е станало в самото начало това? Философия се изисква, за да си обясните тези неща. Колко философи и учители са си обяснявали тези неща?

Сега вие ще бъдете като малките деца: ще се радвате на един орех, ще се радвате на един лешник, ще се радвате на едно бонбонче. Ще се радвате като децата, ако искате да бъдете ученици. Не се ли радвате, нищо няма да излезе от вас. Ще ти се даде по едно бонбонче на ден и ще кажеш: "Благодаря, че има бонбончета". Ти си вървял цял ден, уморил си се, ще кажеш: "Благодаря, че има и едно бонбонче". То все ще допринесе нещо, макар и микроскопическо.

Божествената Любов ще ви опита. Утре ще ви дадат по малко хлебец и най-после ще ви дадат и обяд. Трябва да благодарите, но ако не се случи и обяд, ще кажете: "Слава Богу, че другите хора ядат. Аз ще си почина и ще се порадвам, че другите ядат. Благодаря Ти, Господи, че ми се отдаде случай да погладувам малко! Аз благодаря, че сега мога да оценя хляба".

Сега вие седите тук, но бързате. Мислите си: "Какво ли става в София?". Вие днес сте тук, утре другаде, не мислете за София. София е едно училище, тук е друго училище. Всеки ден няма да седите в София! Ще я напуснете.

Та реалното сега е да се посветите на Божественото учение, да всявате в живота примери, които може да издържат. Това не е толкова лесно, но ще направите 1-2-3 и повече опита, докато успеете. Всички ще се стремите към една духовна работа. Аз ви казвам: това е най-лесната работа. Тя няма да ви спъне, в каквото положение и да сте, на каквато работа и да сте. Всяко положение ви определя какво трябва да правите. Дошъл си тук, нямаш работа: ще помолиш Бог да ти посочи къде да отидеш. Здрав и читав си, весел си, краката ти са здрави: ще хванеш правия път, ще походиш дълго време из София, докато намериш случай да помогнеш на някого. Ще се обърнеш към Бог, ще кажеш: "Господи, аз много Ти благодаря, че ми се отдаде случай да помогна на няколко бедни". Срещнеш друг някой – ще му кажеш една сладка дума. Благодари, че си беден, че разчиташ на здравите си крака, иначе, ако беше с автомобил, нямаше да имаш възможност да направиш това добро. Онези, които са в автомобил, те остават все на особено мнение.

Разбира се, изисква се от вас! Аз желая да се обединявате, да се стремите да се образува една обща база, върху която да работите. Трябва да зачитате Божественото в себе си! И Писанието казва: "Надпреварвайте се да си отдавате почит един към друг!". Ако е като при хората, ще мина и ще замина – не ви познавам. Човешкото е хубаво, но то е приготовление, а Божественото е неизменно. Господ сам ме поставя в нужда, за да видя Божията Любов. Понякога някой човек нищо не дава за другите, пет пари не дава, нищо не струват те за него, но случи се, че кракът му се счупи и никой не му обръща внимание. Току-виж, дошъл един от тези, за които той пет пари не дава – поправи му крака, помогне му. Тогава той казва: "Ааа, струвал този човек нещо!". Значи този, който ти е направил едно зло, то може да е добро в негативен смисъл, затова ти не трябва да се разочароваш. Всички трябва да се стремите към това – да има единство помежду ви.

Някой път аз ви проповядвам начин как да се вглъбявате, как да търсите Бог, и вие ме разберете по човешки. Дойде някой при вас, казвате му: "Махни се, аз търся Бог!". Ти търсиш Бог, но по човешки. Търсиш Го, търсиш Го, но като онзи иманяр, който търси, търси имането, и като не го намери, най-после казва: "Не си струва да се копае". Питам го защо не копае вече. – "Аз намерих друго богатство, което ми трябваше повече." Действително, някой път човек е така поставен, че не се побира в кожата. Аз зная, има такива моменти. Неразположен е, не иска да го пипне някой. Който го срещне, все го пита: "Ти какво имаш?". – "Остави ме, не ме пипай!" Срещне го друг: "Какво имаш?". – "Остави ме!" Онзи, който разбира, като го срещне, не го пита какво има, но му казва: "Чакай, аз имам лекарство, дай тук раната си!".

Та сега ще гледаме да се тренирате, да придобиете онова, Божественото. Трябва ви вяра в Божествения Промисъл! Ние ходим из тези места и много същества идват с нас, водят ни, помагат ни. Но като ви говоря тези неща, може да ви се виждат фантастични. Тези същества ни водят навсякъде, упътват ни, пазят ни и ние се връщаме здрави и читави. Толкова мерки се вземат от тяхна страна! Толкова внимателни са те! После, в тези местности има отровни насекоми – ще отровят живота ви. Но тези същества отиват при тях, внушават им да не дохождат при вас – образуват вятър и ги разгонват. Чрез вятъра те се отстраняват. Снощи беше студеничко, но тези комари и мухи се разгониха. Ако нямаше вятър, комарите щяха да ни нахапят много. Студът по-умно хапе. Той казва: "Вие мене ще търпите, защото иначе комарите ще хапят".

Така че да благодарим на Бог! Сега всички сме на курорт, платили са други заради нас. Иначе всички вие не можете да излезете на курорт, скъпо струва. Ще си свършите работата, ще се върнете обогатени, а от излишъка ще занесете и на другите. Няма по-хубаво нещо в света от това – човек да храни хубави чувства към душите на всички хора изобщо! Това е най-хубавото: към всички без изключение да храните хубави чувства. Това ще произведе в твоята душа нещо хубаво. Ако отношението ни към хората е външно, тогава ти ще постъпваш по различни начини. Към едни ще постъпваш по един начин, към други ще постъпваш по друг начин; към растенията, към пчелите, към животните – по друг начин. Затова сме дошли на Мусала – да се учим от него. Той ви казва така: "Ако вие не слушате Бог и не изпълнявате Волята Божия, ще бъдете като мен. Едно време и аз бях много велик, и в мене живяха богове, но понеже не послушах Бог, ето какво станах; и ако вие не послушате Бог, ето какво ще станете". (Учителя посочва грамадите камъни наоколо.)

Като дойдем при тези клекове, те какво говорят? Те казват: "Едно време ние бяхме големи великани, но понеже дойдоха големите ветрове и не можахме да устоим, то се смалихме, смирихме се, за да можем да израснем по-яки, да оправим живота си". Клекът се е смирил. Ти ще се обърнеш към клека и ще му кажеш: "Много Ти благодаря, че ми даде един такъв хубав урок на смирение. И аз ще бъда като тебе така смирен". Вижте тези клекове как се простират по земята. Корените им извличат всичката влага от земята. Ако не бяха те, всичката вода щеше да потъне надолу в земята и земята щеше да бъде суха, пуста. А така тези клекове извличат водата и я задържат на повърхността й. Тези местности, в които дърветата са изкоренени, съдържат всичките нещастия. Те са безводни, сухи. Там, където има силно електричество, от силните изменения стават и силни изстудявания.

Мусала е едно духало, така, на общо основание духало. Човек като дойде тук, трябва да се издуха хубаво. Това място, на което сме сега, е хубаво, теченията вървят правилно, надолу. Тук едната страна е магнетична, другата – електрична. Като дойдат тук светските хора, по някой път те имат по-добро разположение, отколкото онези, които тръгват в духовния път. Тези, които тръгват в духовния път, аз ги уподобявам на един търговец, на когото работата в първо време вървяла добре: те са си посрещали разноските, но по едно време искали да забогатеят, затова тук подписали една полица, там подписали друга полица, но стоката им не се продава. Та някои хора, като започнат с духовни работи, подписват големи полици, но не им върви. Никакви полици няма да подписвате. Без полици, само звонкови трябват. Вижте англичаните – те стоката си не изпращат, докато не получат парите. У тях кредит няма. Аз изписвам книги, изпратя им парите, но като вземат предвид колко е цената им и остане случайно един шилинг, те пишат: "Имате да вземате един шилинг, какво да ви изпратим за него на ваша сметка?". Те не считат това за докачение. Характер е това у тях. И Природата работи така. Те казват: "Законът на Природата е закон на Англия". Значи в това отношение те постъпват така, както Природата работи: дават-вземат. А това: "Дай на вересия, че после ще видим", у тях го няма. Не, сега ще платите! Разбира се, има някои англичани, които дават пари назаем, и те се обвързват така, че не могат да се освободят с години.

Първото нещо в Божественото училище: трябва да храните към всички хубави чувства и да се стремите да избягвате некрасивите чувства. Некрасивите чувства са човешко нещо. Кажеш си: "Моят живот е много нещастен". Остави, нека мине тази мисъл през тебе, не я възпирай. – "Ама тежко ми е днес." Ще кажеш: "Е, не съм само аз, много същества има, на които днес им е тежко". Този ден, през който ти е тежко, помисли за всички волове, за всички агънца, които колят, помисли за всички нещастни хора. Ние не мислим за тях, а трябва да мислим. На тези от вас, които са весели, няма защо да говоря това, а на тези, които не са весели, им казвам това, за да знаят как да посрещнат скръбта. Но като дойде радостта, и с нея трябва да знаете как да постъпите. Затова трябва да се молим, а молитвата трябва да бъде тайна. Защото, ако речеш да коленичиш и да направиш това-онова, като те види някой, ще каже: "Какво ли прави този?". Ако седиш сериозен, ще си каже: "Защо ли е толкова сериозен?". Ако си прав, защо си прав. Ако си легнал, защо си легнал. А тук всички са свободни. Като ви видят, казват: "Тези хора са екскурзианти, ходят си по планините, правят своите екскурзии".

(Учителя посочва един трън.)

Вие така като гледате този трън, вижда ви се, като че от него няма смисъл, като че никой не му обръща внимание. Вие не му обръщате внимание, но как искате тогава Бог, Който седи толкова високо, да ви обръща внимание? Ти като искаш да ти обърне Господ внимание, значи много голяма важност си даваш. Е, то е много хубаво, с това ти искаш да кажеш: "Господи, аз съм тъй малък. Да се обърна към малките – те са по-лоши от мене, но Ти си велик – към Тебе ще се обърна. Не съм учен, не говоря добре". Кажеш ли така, смириш ли се, и Господ ще ти обърне внимание. И няма да се мине една минута, и Господ ще ти каже една дума. Когато Господ каже една дума, всички йерархии ще кажат също по няколко думи – всичко това ще се увеличи и докато дойде до нас, това ще стане много голямо. Господ е изказал само една дума. И само възвишените същества виждат колко е малко това, което Бог дава, но като дават и другите йерархии по малко, то като дойде то до долу, всички казват тогава: "Колко е много, колко е голямо това нещо". Но докато не даде Бог нещо, всички мълчат, нищо не дават, нищо не казват. У човека съзнанието е дошло дотам, че съзнаваме как Господ се грижи за нас, а у малките, несъзнателните същества, съзнанието не е дошло дотам, да съзнаят тази грижа. Но да оставим тази дума грижа. Бог промисля за нас. Но за този Промисъл какво ще трябва да дадем?

Какво беше днешното правило? Човек да престане да се радва, като се радва, и да престане да скърби, като скърби. Едно малко обяснение. Ти се радваш, че на Гергьовден, понеже баща ти те обича, ще заколи агнето за тебе. От тебе зависи дали той да заколи агнето, или не. Кажи: "Аз се лишавам от тази радост. Не искам агнето да стане жертва за мене".

Сега един пример за разяснение на това, какво значи да престанеш да скърбиш, когато скърбиш. Ти си скръбен, но веднага си представи, че има по-скърбящи от тебе, обърни внимание на тях и ти ще престанеш да скърбиш. Като видиш, че има хора, които страдат повече от тебе, тогава ще видиш, че те са и по-големи герои от тебе. Докато научите уроците си, представяйте си, че всичко, което сега съществува в света, е временно, това са само отношения. Като замине това нещо, ще видите, че сте научили един урок. Вие сега сте слуга, но вечно няма да бъдете слуга. Вие сега сте учител, но вечно няма да бъдете учител. Това са временни служби, необходими, за да научите един урок, но в тях не е онзи, великият смисъл на живота. Вие още не сте дошли до положение да любите Бог. Трябва да почувствате тази Любов и тогава ще я разберете вътре в себе си. Веднага вашето мировъзрение ще се измени и веднага ще влезете между хората, за да им помагате. Това се отнася до тези, които са готови да работят.

Не мислете, че вие ще се избавите от това, което аз ви уча. Ще изгладя всичко у вас, няма да оставя да изопачавате моите думи. Аз говоря така, но ще ви накарам: и търпението ще научите, и милосърдието, и добрите обноски, и надеждата ще влезе във вас, и волята, и всичко ще дойде. Този, който е взел от мене пари, той няма да мине така.

Сега ще гледате да изгладите всички неща, които създават съблазън. Ще гледате да изправите всичките си грешки, а грешките се изправят само по един начин. Имайте предвид следното нещо: онези волове, които орат на нивата, дали са като воловете, които не са орали? Не са. Тяхната кожа не е ли така понадраскана с остена? Онези коне, които са впрягани, дали са като конете, които стоят в дворците? Не са. Сега мнозина от вас са впрегнати в работа: знаят – не знаят, но все пак допринасят нещо.

И така, сега ще гледате да създадете нещо помежду си: не за хората, но заради ангелите на хората. Оттам ще започнете. Ще си кажете: "Този човек има един ангел и заради него ще създам това единство, защото този човек страда, а неговият ангел иска да го направи добър човек". Той казва: "Аз зная този човек не от един живот. Колко много е живял той на Земята!".

Един брат, който заеква, ми разказваше един ден, че пред външни хора изобщо се стеснявал и заеквал много, а когато е вкъщи, с децата си, не заеква, свободно говори. Та и вие сега пред хората заеквате, а пред децата си не заеквате. Как може да се излекува този, който заеква? Един господин, който заеквал, ходил при много професори из Европа да се лекува и най-после попаднал при един опитен лекар, който го посъветвал следното: "Ще ти дам един от моите методи, но ще се съгласиш ли да го изпълниш?". – "Съгласен съм." – "Добре, ще станеш просяк, ще изкарваш прехраната си с просия, но като се спираш пред хората да просиш, ще си изискваш свободно, правилно." Спира се той пред един и започва: "М-м-м " – не го разбрал този човек и си отминал. Спира се пред втори: "М-м-м " – и той не го разбрал. Най-после, като огладнял много, спира се пред един, направя голямо усилие и проговаря свободно: "Гладен съм много!". Този господин му дава хляб. Взема той хляба и отива при професора си: "Спечелих един хляб!".

И вие сега, за да проговорите свободно, трябва да се научите да просите. И този, заекващият, след като се мъчил цяла година да проси и огладнял много, научил се да говори много свободно. Професорът му казва така: "Ти няма да казваш никакви излишни думи, ще говориш само същественото". Това е много правилен метод. Някои казват: "Смирение е нужно". Да, за да придобиеш смирението, трябва да заемеш положението на един просяк, без да те знаят другите. Ти на никого няма да казваш, че си гъгнив. Този те бутне, онзи те бутне – ти трябва да настояваш и да си кажеш: "Не, аз ще изпълня метода на своя професор!". След една година този човек проговаря. Всеки човек, като те тласне един път, ще ти даде едно благословение, а някой път, като те нахрани вкъщи, може да ти допринесе за едно голямо нещастие. Някога бутнеш човека и Господ ти казва: "Ти направи на този човек едно голямо добро". – "Какво добро? Бутнах го." – "Да, но с това му направи едно добро." А като го нахраниш, можеш да му дадеш сила да направи някое зло. Така че не знаем кое е добро. Има хора, чрез които Господ не може да изпрати Своето благословение.

Сега това, което имате, то е една школа и вие трябва да се учите. Всички казвате, че не трябва да се живее за пари, че ще служите на Бога даром. Да, но като ги видиш, всеки си носи най-малко по едно кайме, всеки си носи най-малко по една икона. Да служим на Бог, но трябва да бъдем последователни. Ако искам да служа на Бога, ако искам да приложа Божественото учение, ще взема сам лопатата, ще изкопая един декар земя, ще посея жито, царевица, картофи, ще ги обера сам, ще начукам житото, ще го сваря, ще те поканя на гости и ще кажа: "Радвам се, че мога да ти предложа нещо от своя труд". А сега купя нещо оттук-оттам и ви поканвам. Засега нашият живот е неестествен, но ще се примирим. Като дойде Божественият живот, тогава ще дойде и естественият живот. При този живот достатъчно ми е да изразходя 2-3 часа за копане, 2-3 часа за учене, 2-3 часа за музика, 2-3 часа за благотворителност. За мене, за вас е достатъчно да си разработим по половин декар земя за прехраната. Като си изкараме прехраната, за другите работи е лесно.

Сега, на кого е земята, на кого трябва да благодарим? На Бог. Някои философи ще дойдат да ни възразяват: "Вие виждали ли сте Бог?". Ние ще им кажем: "Господ живее в нас". – "Покажете ни Господ!" – "Ние не можем да Го покажем, но имаме опитности за това."

В съвременната педагогика и в Стария Завет има едно правило, според което, ако някой човек направи някоя грешка, трябва да му я кажеш насаме, за да не уронваш неговия престиж. Да, от човешко гледище това е умно, но от Божествено гледище насаме да не му казваш. Кажеш ли му, трябва да вземеш поука от тази негова грешка. А как ще му говориш, Бог ще те научи на това нещо. Трябва да му говориш искрено, прямо, чистосърдечно. Ако той не е чист, аз трябва да му кажа: "Тази душа, която Бог ти е дал, не трябва да я каляш. Ако я каляш, ще дойдат големи страдания. Ще ме извиниш за всичко това, но ти имаш душа и на мене ми е скръбно за нея". Друг може да ти каже същото нещо, но малко грубичко, с остър език. Един разбира от мекия метод, друг – от острия. За единия ще кажат: "Колко мекичко говори!". За другия: "Какъв е грубиянин!". Не, и на единия, и на другия ще благодариш. На този, който говори мекичко, ще кажеш: "Благодаря ти за любезния начин, по който ми каза истината". На другия ще кажеш: "Братко, аз много ти благодаря, че беше толкова доблестен да ми дадеш един добър пример. Бъди уверен, че аз ще съхраня в душата си за тебе едно отлично чувство. Ти ми каза истината така рязко, прямо". И единият, и другият ви дават един добър урок. Няма да бъдете недоволни нито от единия, нито от другия. От човека на Божествената наука се изисква голямо търпение, голямо умение.

Та казвам: някои от вас са много честолюбиви, някои са много користолюбиви, някои от вас имат затаени интрижки – вътре във вас е цял битпазар. Във вас има и много хубави работи, но има и много крадени работи – чудите се как да се освободите от тях. Ще се помъчите да се освободите от тях! Само една непреодолима Любов към Бога може да създаде у вас една мекота, единство, но тази Любов трябва да бъде тъй висока, че да бъде един извор, който постоянно да ви вдъхновява. Това трябва да го спазите. Като слезете сега от Мусала, забравете всичко старо и кажете: "Господи, днес аз изваждам един нов лист и забравям всичко!". Отидеш на училище, не си знаеш урока – ще кажеш на учителя си: "Учителю, днес не си зная урока!". – "Е, хубаво, няма да те изпитвам." Утре става пак същото. Цял месец продължаваш така. Аз мога да не те изпитвам, но ще дойде комисия, която ще те изпита, и няма да минеш класа. Някой път виждаш, че в някой ученик има силно желание да се учи, прилежен е, но е беден. Към такива ученици, към хора, които се стремят да живеят добре, Господ е снизходителен. Вие сте по-строги съдии, отколкото Господ. Господ е строг, но справедлив.

И така, сега започнете работа! Тези от вас, които искате да бъдете образци, образувайте едно ядро от три сестри или трима братя и покажете как трябва да се живее. Направете опит не да оправите света, но да живеете добре по трима заедно. Така може да работят и възрастните, и младите, и децата. Всички могат да работят така.

Сега да ви задам един въпрос. Имате пред вас една чешма, на която хората идват да си наливат вода, и по някой път става спор за водата. Кое е по-хубаво: да има спор и чешмата да си седи, или да няма спор, но да няма и чешма? Поставям въпроса ребром: да остане ли изворът и да има караница, или да няма извор и да няма караница? Някои казват:" Нямаме нужда от Учителя". Това значи да се вкара водата в къщата ви, за да няма караница. Да, но по някой път инсталацията се разваля и пак имаме нужда от извора. Ако вие мислите за нещата така, както аз мисля, няма да има никакъв спор, но вие идвате при мен, учите моята философия, а сте като евреите – учите и двата метода: и на Черната, и на Бялата школа. Където ви изнася, казвате: "Така казва Учителя", а някой път прилагате нещата миш-маш. Не може така.

Често у вас се явява недоволство. Това е един подтик на душата. И доволство може да се яви. И двете са неизбежни. При сегашните условия ще се яви недоволство, но ще гледате как да се справите с него и как да го употребите. От човешко гледище има неща непоправими, но не и от Божествено. Когато престанем да работим ние, тогава Бог ще дойде да работи в нас и ще научим начини и пътища как да се работи.

12 август 1924 г.

Незнайният връх АБ и БА е наречен така от Учителя. В духовно отношение този връх е по-висок от Мусала.

За Слава Божия

Накратко ще се спра върху една основна мисъл, а именно върху същинската проява на живота. Какво може да се разбира под думите Слава Божия? Славата се обяснява само по закона на Мъдростта, или знанието. Науката показва Славата Божия, но хората, като добият знанието, не го употребяват за Слава Божия, а за своя слава, вследствие на което се ражда дисхармония.

Аз наричам хората отделни единици. За всяка отделна единица има две възможности в живота: да върви по правия път и да направи едно отклонение от този път. Значи всяка душа, като отделна единица, има възможност да се разширява и да се смалява. В окултната наука това се обяснява по няколко начина, западните окултисти го обясняват с така наречения топлинен етер. Етер означава това, от което нещата се раждат и отглеждат – частицата ет е първичното начало, от което нещата се раждат; тер е това, което отглежда нещата на Земята. Етерът не е гъста материя. Топлинният етер, т.е. първичната енергия, която е започнала дейността си, има връзка с обичта, с Любовта.

Следователно в първото изявление на живота се проявява Любовта, през което време започва да действа и топлинният етер в материята. И така, животът се проявява в топлина. С появяването на топлината към Земята е започнало течението на живота, за да я организира. Казва се в Битие: "В начало Бог създаде Небето и Земята". Това течение е Божественият Дух, който слиза отгоре да организира нещата. При сегашното състояние на развитие, в което се намирате, вие трябва да разбирате закона на топлинния етер – той е едно движение отвън навътре. Когато казваме, че трябва да любим другите хора, ние подразбираме този топлинен етер, който иде отвън. Хората изискват нашата любов. Някой иска да те обича и да го обичаш – защо? Това е една енергия в Природата, която иска да се прояви. Като не разбирате закона, вие изопачавате нещата. Ами когато един извор иска да се прояви, какво трябва да направи? Трябва да започне да извира. Като започне водата да извира от него, той се проявява; това става и с човека. Когато един ангел люби някой човек, ще видите, че от този ангел извира нещо. Това, което извира от него, е течност, а вашата любов е гъста. Когато вие обичате някого, и от вас извира нещо. И ако ви види в този момент някой ангел, който се връща от дълго пътешествие, ще каже: "Хайде, ще си почина малко при този извор". Той ще гребне с чашката си малко от вашата вода и ще оцени правилно дали вашият извор е хубав, или не.

Когато хората се любят във физическия свят, между тях съществуват чисто физически прояви, но в Невидимия свят не е така, там Любовта е един извор. Тези неща за вас са отвлечени понятия. Вие само казвате: "Тези хора се обичат". Да, така е, но трябва да знаете, че животът съответства на топлинния етер, и ако ти не можеш да приемеш този стимул отвън, тогава животът не може да се прояви в теб. Животът, който иде отвътре, е проявление на този топлинен етер. Прояви ли се животът, твоят животворен етер ще се намира в центъра на Земята. Животворният етер е това, което създава. И за да се прояви животът, най-първо трябва да дойде тази вълна отвън.

Сега, като говоря за Земята, вие приличате на нея, затова непременно трябва да дойде във вас този топлинен етер като стимул отвън, за да подтикне сърцето ви към деятелност. Някой път вие искате да обичате. Значи, след като сте приели един стимул отвън навътре, от центъра на вашето сърце трябва да се прояви друг подтик, за да се изяви животът. Следователно всеки, който иска да живее, ще дойде в стълкновение с твърдата материя. Човек, който не може да работи с твърдата материя, не може и да живее. В това отношение, от гледището на живота, страданията са камъни, чрез които вие ще съградите вашето бъдеще. След това иде светлината, също така необходима за живота – тя е едно течение, което се нарича светлинен етер.

Всички тия външни прояви на живота имат своя форма. Топлината създава известни форми в човека, светлината също така създава известни форми. И животът има известни форми. Всяко течение създава свои определени форми. Топлината и светлината от Слънцето оказват голямо влияние най-първо върху религиозното състояние на човека, както и върху науката. Ще се стремите да запазите в себе си тази топлина и светлина. Никога не трябва да изгубвате тази малка топлинка, която имате в слънчевия възел! Тази топлинка винаги трябва да съществува във вас, тя ви е необходима. Ако имате тази малка топлинка, вие сте неуязвими, никой нищо не може да ви направи, но изгубите ли я, с вас могат да се случат най-големите нещастия – бури, катастрофи, които могат съвършено да ви съсипят и от вас нищо да не остане. Запазите ли тази топлинка в себе си, впоследствие ще дойде и светлината, а като дойде светлината, тя носи знанието в човека.

Значи светлинният етер има влияние върху мозъка, топлинният етер има влияние върху сърцето. В сърцето на човека, отвътре навън, стават ред химически процеси. От тях зависи как ще се прояви човек, дали по един, или по друг начин. Не се спъвайте от различните прояви на човешкия живот. Външният свят може да се спъва, но вие не трябва да се спъвате. Ще знаете, че в каквато и насока да се проявява човек, всичко това е за Слава Божия. Защото вашите опущения, вашите погрешки представляват възможности за повдигане на по-напредналите от вас същества. Ти правиш известна погрешка, а тези същества, които не виждаш, използват твоята погрешка, взимат я за съграждане на една велика добродетел. Всичко в света е така създадено, че разумните същества използват всяка ваша погрешка за създаване на една добродетел.

Сега да не кажете: "Щом е така, щом всичко е за добро, да правим погрешки!". Не, не е така. Когато вие несъзнателно сте направили една погрешка, само тогава ви казвам да не съжалявате за нея. Тази ваша погрешка ще се използва от друго някое същество за добро. Знайте, че щом сте на Земята, вие ще правите погрешки, те са неизбежни, но не трябва да ги правите умишлено. Единствената опасност от страна на черното братство седи в това, че то има за задача да всади в човека един критичен дух, че не живее добре. Ние знаем това, човек не може да стане светия в един ден. За да бъдем светии, трябва да знаем всички закони на Природата, пък да знаем дори и своето бъдеще. Дойде някой при мен и ми каже: "Аз съм свят човек". – "Добре, кажи ми тогава какво е моето бъдеще." Ако той не може да ми каже какво е бъдещето, казвам му: "Ти не си никакъв светия". Един светия трябва да предсказва бъдещето на хората. Един напреднал човек трябва да има това вътрешно знание, трябва да предчувства как ще станат нещата.

Засега всички вие имате възможност да се влияете от външния свят. Вие сте рефлектори на външния свят, на светлината на хората, но трябва да знаете, че светлината на хората си е тяхна, а вашата си е ваша. Ако вие отразявате само светлината на хората, това не е никаква светлина – щом тя престане и вие ще я изгубите. Ако имате ваша светлина, само тя е реална; щом светлината е във вас, вие всякога ще я запазите. И ако върху вашия рефлектор дойде някаква светлина отвън, още повече се радвайте – тя ще усили вашата светлина. Вие всякога, във всеки даден случай, трябва да запазвате вашата светлина и вашата топлина.

Сега сме се качили на Мусала. Тук всинца имате много хубаво разположение, но долу, в София, не сте такива, там имате лоши, неприязнени чувства един към друг. Дойде някоя сестра при вас, а вие не можете да я търпите, искате да се махне. Кои са поводите за тези чувства? Това са някакви дребни, обикновени работи, но те не разрешават въпросите. Вие не обичате някоя сестра, искате да се освободите от нея – защо? Аз не искам да разрешавам сега тези неща между вас, но казвам, че такива положения съществуват по целия свят. Вие не обичате някого, но друг някой вас не обича; или пък друг някой ви е много обичен. Случва се, че не можете да търпите някого, но той идва постоянно при вас. И обратното се среща: вие обичате някого, искате да идва при вас, но той ви отбягва. Защо е така? Това се дължи все на тези течения в пространството.

Законът за обичта е следният: понеже обичта слиза отгоре, от Небето, щом у мен се зароди чувство на обич, аз непременно трябва да нося нещо, да дам нещо; не дам ли нищо, аз не мога да проявя Любовта. Бог, Който ни обича, като се прояви, Той ни дава нещо. Пък и ние, когато искаме да обичаме Бога, пак трябва да дадем нещо от себе си, от плодовете си, трябва да пожертваме нещо. И Бог иска нещо от нас. Четем в Писанието, че евреите са принасяли жертви на Бога, но ние какво ще Му занесем? Днес ние не искаме жертви. Какво трябва да направим тогава? Какво трябва да дадем, дали сладки плодове от градината си? Не, ние трябва да занесем плодове от градината на нашето сърце на една особена табличка, направена от злато, от диамант. Горе, при Бога, ще ни посрещне един ангел и ще приеме тези плодове от нас. Вие ще кажете, че това е цяла фантасмагория. Да, тези неща са високи, трудни за разбиране.

Да дойдем сега до фактите, как вие се проявявате на Земята. Когато обичате някого, какво правите? Майката ще даде на детето си чорапки, ще му направи рокличка, шапка, ризичка; и до стари години тя все ще иска да му дава нещо, все ще проявява своята любов. Когато любовта се яви в сина или в дъщерята, същият закон действа. За да може да се реализира този закон и в нас, винаги трябва да бъдем свързани в съзнанието си с Невидимия свят. А за да бъдем свързани с Невидимия свят, трябва да познаваме някого от този свят и да му знаем името. Вие как се свързвате с Невидимия свят – насън, с молитва, с мисълта си? Какви са преводчиците ви? Като се връщам в далечното минало, виждам, че вие много пъти не сте използвали възможностите, които сте имали, за повдигането си. Вие сте правили такива погрешки, че сами сте поставяли цели планини в живота си, слагали сте цели барикади пред себе си. И сега, в живота си, се натъквате на вашите погрешки. Сега трябва да се справите с това, което сте правили някога на другите. Ето защо днес ви се дават благоприятни условия да подобрите пътя си. Сегашният ви път е една възможност да ликвидирате с всички противоречия, които съществуват. И вие можете да ликвидирате с тези противоречия сега, те не са големи.

При разглеждане на този въпрос всеки от вас трябва да се постави в един кръг. Всеки от вас има един определен кръг, в който може да действа. Всяка мисъл има начертана своя периферия и извън тази периферия не може да се прояви. Например бихте ли желали, като пеете, да ви слуша цяла България? Ще дойде време да ви слуша – това ще бъде като по радио, за всяко нещо ще има специален инструмент. Ако ви слушат през въздуха, ще се чува такъв рев, такъв вик! Колко силен трябва да бъде този звук, че да се чува в цяла България? При сегашните условия, за да се предаде звукът на далечно място, трябва да се произвежда много силно, понеже, като минава през въздуха, той се намалява. След години хората ще развият вътрешните си способности. Като се говори или пее някъде, този звук ще се предава през етера на далечни разстояния и хората ще го възприемат; звукът ще минава през въздуха без никакви препятствия. Например, ако пеете във Варна, гласът ви ще може да се чува навсякъде.

Ще се занимавате с изучаването на топлинния етер, който има връзка с Любовта. Ще се занимавате с изучаването на светлината, или светлинния етер, който има връзка с вярата и с Мъдростта. Ще се занимавате с химическия етер, или с волевите прояви на човешката душа, с водата. Старите алхимици, или окултисти, са правили следните деления: земята, това е животът, водата, това са химическите процеси, светлината, това е въздухът, и топлината, това е огънят. Човек трябва да владее тези елементи: земята, водата, въздуха, огъня, светлината и топлината. Човек трябва сам да си произвежда огън. Като е студено сърцето ти, трябва да можеш сам да го стоплиш отвътре, а не да чакаш отвън да ти го стоплят. Ще кажете: "Господ направи това!". Господ е, Който действа отвътре, и Той може да направи всичко сам, но иска да ни застави ние сами да си въздействаме. Той иска ние да обичаме.

Така вие изучавате едно велико изкуство. Имате ли огън, можете ли да го владеете, ще можете да слезете и в ада. Човек, който не може да владее водата, човек, който не може да владее топлината, той нищо не може да бъде. Това са все възможности по отношение на самия човек. Не използва ли тия възможности, той ще свърши толкова, колкото и рибата – тя живее във водата, но не владее водата. Такъв човек ще свърши толкова, колкото и къртицата – тя живее в земята, но не владее земята. Какво са свършили и птиците? Те живеят във въздуха, но не владеят въздуха и досега нищо не са свършили; те нямат никаква култура. И като дойдем до онези, които се занимават с огъня, виждаме, че и те не могат да го владеят. Те правят големи пожари – запалят някоя къща, запалят някоя бомба, която произвежда голямо земетресение, и се отдалечават. Нашите къщи се разрушават, ние страдаме, а те си правят смях и веселби. В това отношение от вас се изисква проучване на тия сили, но има една опасност: ако ви се разкрият някои тайни, вие не ще можете да ги използвате разумно.

Казвам: когато видите някой човек, не се спирайте върху неговите слабости, а се спирайте върху неговите добродетели. Вие казвате на някого: "Аз те мислех за свой приятел, но ти имаш такава и такава слабост". Не, за да разберем един човек, ние трябва да се спрем върху неговите добродетели, защото лошите неща у добрия човек са само сянка в живота му. Само един високо добър човек може да има сенки в живота си, само той може да прояви лошото. Вълци отиват ли при един овчар, който няма овце? Там, където има овце, има вълци и мечки. При умрял човек въшки въдят ли се? Ако у някой човек се завъдят въшки или бълхи, ще знаете, че той е жив. Къде отиват въшките – при живите. Казвам: във всички вас трябва да се създаде такъв благороден характер, душите ви да бъдат така широко отворени, че който и да ви срещне, да усети, че от вас диша живот, свежест. Във вас да съществува една вътрешна пълнота и доброта без всякакво усилие, вие да се проявите естествено, по един Божествен начин. Вие трябва да бъдете добри по същество, без да искате да бъдете добри. И като искате понякога да не бъдете добри, пак да сте добри. И като не искаш да направиш добро, пак да не можеш да не го направиш. Тия хора аз наричам добри.

Сега главното за вас е да запазите нещо от тази екскурзия на Мусала. Един ден, като станете на 60-70 години, ще си спомните ли нещо от нея? Какво ще ви остане от днешния ден? Може да кажете: "Оставете ни сега, това не се отнася до нашите бели коси!". Тогава къде остава вашата вяра? Вие не само че не трябва да остарявате, но всеки ден трябва да се подмладявате; не само че не трябва да умирате, но всеки ден трябва да оживявате, постоянно трябва да живеете в радост. Пък като отидете в другия свят, и там ще отидете на Мусала, само че там ще видите Мусала в друга форма. Главното е, че ние правим тази екскурзия, понеже имаме известни задачи на Земята, които трябва да разрешим. Всяко изкачване на Мусала ни дава един импулс. Ние тук сме на най-горната позиция и никой не може да ни спре. Устремът ни е толкова голям, че отвсякъде можем да превземем тази позиция. Ние сме на такава височина, където черната ложа е безсилна, тя нищо не може да ни направи, навсякъде ще си пробием път. Но ако бяхме се върнали, без да се качим на Мусала, тогава щяхме да отстъпим от тази позиция като Куропаткин* и като германците при обсаждането на Вердюн**. Във всички нас, във всеки човек трябва да има устрем! Погрешката на всички ви е тази, че нямате устрем. Идеал трябва да имате! Ако се спреш при най-малката мъчнотия, у теб няма устрем. Щом имаш устрем, ти ще бъдеш като птиците, ще минеш и ще заминеш. Щом имаш устрем, щом имаш идеал, никакъв дявол не може да те спре.

Високият идеал – стремежът към Бога, носи топлина. Ето виждате – и тук, на Мусала, при тази височина, имаме 22 градуса топлина. Какво показва физически 22 градуса топлина? Като съберем 2+2, получаваме числото 4 – най-силното число, на най-високото място. Огънят на тези енергии, на тези сили действа в един квадрат – каквото попадне там, всичко се разрушава. Значи тук имаме квадрата на живота. При температура 22 градуса животът е в състояние да разруши всички препятствия, които могат да се срещнат на пътя. И Природата тук показва същото, всичко е разрушено на Мусала. Значи това число съответства на Мусала. И в еврейския език има 22 букви. Евреите тълкуват всичката своя философия съгласно Кабалата.

И така, всички отделни единици живеят за Общата единица. Общата единица, това е Бог, с Когото ние сме свързани. Всички наши идеи се коригират с тази Обща единица. Ние всякога мислим за Бога, само че не можем да го съзнаем и няма защо да го съзнаваме. Но в нас има една свещена идея. Ние, като дойдем до известно място, всякога коригираме своите погрешки именно с тази идея. Това, което коригира нашите погрешки, е Бог. Той казва: "Не прави това нещо!" и ти на драго сърце приемаш. После ти казва: "Приеми това!" и ти го приемаш. Няма човек в света, когото Господ да не коригира. Някой път плачеш – като дойде Господ, погледне те, хване те за ръка и ти се освободиш от всички мъчнотии на живота.

Сега няма да говорим за вашите мъчнотии. Те са едно благо за вас и вие ще си ги носите, това да знаете. От мъчнотиите ви няма да ви освободим. Да ви освободим от тях, това значи да ви направим най-голямото зло. Ние ви даваме знания, възможности за използване на мъчнотиите за добро. В тях именно се крие всичкото ви богатство. Някой казва: "Да ми отнеме Господ тази мъчнотия!". Не казвай така, а кажи: "Господи, дай ми знания да се справя с всички мъчнотии в живота си!". Вие имате специални мъчнотии в живота си, които на никого не можете да изкажете. Ако кажете мъчнотията си на някого, който не разбира, той ще влоши положението ви – лекар трябва! Ако ти си фалирал търговец и изкажеш положението си на друг търговец, твой противник, нищо няма да остане от теб, но ако го изкажеш на твой приятел, който те обича, който може да влезе в положението ти, той ще ти даде един съвет, чрез който ще се освободиш от затруднението си. И Писанието казва: "Възложете товара си само на Господа!". Ти можеш да възложиш товари си само на този, който те обича, и на този, когото обичаш – щом го обичаш, като се свържеш с него, той ще поеме товара ти. Пък ако той не те обича и ти не го обичаш, няма да приеме товара ти.

Мъглата около нас показва, че тази година светът ще премине през големи мъчнотии. Светските хора ще бъдат обвити в много гъста мъгла, която трябва да преодолеят. Това ще бъде през цялата година, но на най-високото място ще има топлина, много сили ще има там. В мъглите има сили. Каквото и да дойде, вие не се бойте, ще бъдете смели и решителни. Вие носите една свещена идея. И десет пъти да ви сложат в огъня, не се бойте, няма да изгорите – ще бъдете като тримата момци в огнената пещ. Изгоряха ли те? Ще бъдете като Данаил, когото пуснаха в рова на лъвовете. Изядоха ли го лъвовете? Ще бъдете като Христос на кръста. Умря ли Той, остана ли в гроба? Колко светии заравят в земята и после ги няма там! Нито земята ги държи, нито затвор ги държи. Един англичанин бил запознат с Всемирното Бяло Братство, с познанията на индийските йоги, но не бил приятен на английското правителство, поради което го затварят в затвор в Индия и поставят стража да го пази. Като отиват сутринта в затвора, виждат, че го няма там. Улавят го втори път, затварят го пак и поставят 10 стражари да го пазят, но пак изчезва. Най-после той им написва едно писмо: "Вие не можете да ме затворите. Оставете ме и си вървете по вашия път! Не съм против законите, но и аз имам известни права, поради които трябва да ме оставите да си вървя в своя път. Не мислете, че можете да ме затворите". В тази вяра е силата на този човек. Това може да изпитате и вие, но се изисква вяра. Могат да ви затварят колкото искат, но Господ ще ви избави от затвора – там е красивото в света. Ако някой от вас би имал тази опитност да го затворят, 10 стражари да го пазят, но пак да излезе навън и да се чувства свободен, господар на положението си! И вие имате вяра, но колко още трябва докато се усили тази вяра! Имате знание, но колко още трябва да се придобива! Имате добродетели, но тези добродетели трябва още много да се разработват. Мъдростта ви, правдата ви, милостта ви, всички тия добродетели във вас трябва да се усилват и могат да се усилват. Вие имате всичката възможност да усилвате тия добродетели.

И така, на вас, които ме слушате сега, няма да говоря върху някаква философия, защото на Мусала не може да се разглежда никаква философия, но ще ви дам няколко практически точки за приложение. Мусала е място само за опити. Сега трябва да ви оставя тук, на върха, поне един час, за да си полегнете, и през това време ще научите три пъти повече, отколкото ако ви държа една беседа. Като слезете долу, първото нещо, което ви предстои, е да направите следния опит: концентрирайте ума си нагоре към Бога и кажете: "Господи, понеже вървим по този път и искаме да Ти служим, нека дойде тази малка топлинка у нас, да я почувстваме! Аз съм готов да нося своите страдания, но дай ми тази малка топлинка, да я почувствам!".

Не искайте от Господа големи работи. Вие искате от Него все големи работи, затова изгубвате и малките. Трябва да искате малкото. Като дойде тази малка топлинка, тя ще внесе новото в живота ви. Закон е: като искаш от Бога, искай тази малка топлинка. Това е първият опит, първото условие. Тогава, като почувстваш топлинката, ще кажеш: "Господи, дай ми малката светлинка, да я почувствам!". И като кажеш така, в ума ти ще блесне една малка светлинка. Ти ще забележиш в центъра на мозъка си тази белезникава светлинка – малка ще бъде тази светлинка, като топлийка. Така ще имате две възможности – топлината и светлината, и тогава вече ще започнете с живота. Топлината реагира върху живота, а светлината върху химията, върху религията. Вие ще станете смели и решителни. Та като ставате сутрин, две неща ще искате от Господа.

Като прилагате един, втори, трети метод, най-после като се намерите в мъчнотия, вие ще кажете: "Господи, дай ми малката топлинка, дай ми малката светлинка!". Като я почувствате, ще кажете: "Господи, да бъде всичко за Твоята Слава!". Пък като дойдат мъчнотии и страдания, пак ще кажете: "Господи, пак да бъде за Твоята Слава!". За всичко, което става в живота ви, ще казвате: "За Славата Божия!". Това ще бъде печалбата ви от Мусала. И ако ви питат какво ви казаха на Мусала, ще отговорите: "Всичко да бъде за Славата Божия!". Това е резюмето на всичко онова, което ви говорих на Мусала: всичко да бъде за Славата Божия!

Ние учим сега за най-малката топлинка, която съществува в нас, и за най-малката светлинка, която може да се прояви в нас. Топлина и светлина! И сега, за цялата година ще знаете: всичко става за Слава Божия! Следващата година, като дойдем тук, ще ви кажа: "Я ми покажете вашата малка топлинка и вашата малка светлинка".

Сега ще направим едно упражнение. Ще се разпределите надалеч, на разстояние най-малко един метър един от друг. Ще се обърнете на юг и ще произнесете формулата:

Да се възцари Добродетелта и да се разпръснат всички лоши мисли в света!

Ще се обърнете на изток и ще произнесете формулата:

Да се възцари Божията Правда в света и да изчезне всяка неправда в живота ни!

Ще се обърнете на север и ще произнесете формулата:

Да се възцари Божията Истина в живота ни и да изчезне всяко робство от душата ни!

Ще се обърнете на запад и ще произнесете формулата:

Да се възцари Божията Мъдрост във всичките прояви на живота ни и да изчезне злото от нашия път!

Ще се обърнете пак на изток и ще произнесете формулата:

Да царува Господ и да се слави Господ във всичката Своя Любов, Мъдрост и Истина! Да се възцари Господ в Своята Любов, в Своята Мъдрост, в Своята Истина! И да свършим всичко за Славата Божия на Земята! Амин.

11 юли 1926 г., Мусала

Единство и общност

Упражнение на връх Мусала. Всички са прави, наредени шахматно и обърнати с гръб към Слънцето. Така наредени, всички сядат на земята с крака, поставени напред. Ръцете се издигат бавно над главата, при което се изговарят следните думи: "Уповавай на Господа с всичкото си сърце!". Бавно спускане на ръцете от двете страни на главата с изговаряне на думите: "Уповавай на Господа с всичкия си ум!". Ръцете продължават да се спускат отстрани на тялото, по краката, до пръстите долу и бавно се издигат над главата в първото положение с изговаряне на думите: "Във всичките си пътища познавай само Него и Той ще оправи стъпките ти". В това положение, седнали, левият крак се подгъва под десния. Дясната ръка се поставя на коляното и се чете Добрата молитва и 91 Псалм. След това десният крак се подгъва под левия. Левият крак си остава напред, лявата ръка се поставя на коляното. В това положение се изговарят думите: "Да се съединят Любовта, Вярата и Надеждата в сърцето ни и да се прослави Господ в душите ни". "Да се съединят Вярата, Надеждата и Любовта в сърцето ни и да се прослави Господ в душите ни." При същото положение се изговарят и следните думи: "Ще служа Господу с ума си, със сърцето си и със силата си. Ще ходя в пътя Господен с любовта си, с вярата си и със силата си. Ще познавам Господа в живота си с душата си, със сърцето си и с ума си".

Сега, съсредоточете се в себе си и всеки да пожелае това, към което душата му се стреми.

Размишление.

Както виждате, докато стигнете до връх Мусала, минавате край езера. Всяко езеро може да се уподоби на един от материците в света. Крайното езеро, в дъното на хижата, представлява Австралия; някога тя е била по-голям континент, отколкото виждаме днес, но голяма част от нея е потънала. Двете езера при хижата са двете потънали земи от Австралия. При изкачване по-нагоре двете езера над хижата представляват Азия. Езерото под самия връх Мусала представлява Европа. Двете езера, които се виждат от върха в посока югоизток, Маричините езера, представляват Южна Америка и Африка. Това е важно за вас, доколкото да насочите мисълта си към Живата природа, да видите, че всичко, което съществува в нея – камък, дърво, растение, животно, река, езеро, море, планина – е във връзка с различните светове. И най-малките неща в Природата са представители на нещо велико и разумно. Забележете: на изток, на запад и на север има облаци, а на юг небето е чисто, ясно – това показва, че едни от теченията в Природата отиват надолу и носят облаци, а други отиват нагоре и разнасят облаците, вследствие на което хоризонтът е ясен. Изобщо, север символизира Истината, а юг – Доброто, Добродетелта; където е Доброто, там е юг.

Планинските върхове, които ви заобикалят, представляват възможности за проява на Божията Любов. Следователно само онзи може да говори за обезсърчение, който е обиколил всички планински върхове, всички вериги, всички чукари; ако ги обиколи и остане нещо от обезсърчението му, той има право да говори за него – иначе, без да ги е обходил, не му се позволява да казва, че е обезсърчен.

Планинските вериги представляват ребуси, задачи за разрешаване – те са свързани една с друга, ето защо, който се наеме да ги обходи, той трябва да знае откъде да започ-не и накъде да върви. Онзи, който е строил планините, е поставил врати за преминаване от една планина в друга, от един връх на друг. Следователно човек всякога може да черпи сила, енергия от планината, посредством която да трансформира състоянията си. На планината слънчевата енергия осветява нещата и ги кара да зреят, а в низините ги нагрява и изгаря. Който иска мисълта му да се осветява и да зрее, да се качва по планините – те предразполагат човека към мисъл. Сега оттук ще изпратим поздрав на всички приятели, които се намират на изток и на запад, на север и на юг; ще изпратим поздрав на всички братства, които съставят ордена на Великото Бяло Братство; ще изпратим поздрав на всички пробудени души, които вършат волята Божия.

Казват някои, че за развитието си човек трябва да се отдели от общото, да живее сам. Когато расте, човек може да се изолира, но в този процес той има нужда от сокове, от храна. Следователно, докато черпи тия сокове отвън, иска или не, той е длъжен да признае Цялото. Например Слънцето грее отгоре. По отношение на растителното царство Слънцето е Цялото, а растенията, животните и хората представляват души, които черпят от това Цяло – значи Слънцето, като Цяло, дава; растенията, животните и хората са частите, които, от една страна, взимат, а от друга – дават.

Всички са наредени в кръг, хванати за ръцете си така, че дясната ръка с лявата на съседа се издигат нагоре, а лявата ръка с дясната на съседа остават долу на мястото си. При това положение на ръцете се произнасят думите: "Уповавай на Господа с всичкото си сърце и с всичкия си ум. Във всичките си пътища познавай само Бога, Той ще оправи стъпките ти". В същото положение се произнасят думите: "Ще служа Господу с ума си, със сърцето си и със силата си. Ще ходя в пътя Господен с любовта си, с вярата си, със силата си и ще познавам Господа в живота си с душата си, със сърцето си и с ума си. Това е живот вечен – да позная Тебе, Единаго Истиннаго Бога и Господа Исуса Христа, Когото Си изпратил". Смяна на ръцете: онези, които са долу, се издигат горе; тия пък, които са горе, се свалят долу. При това положение се произнасят следните думи: "Да се съединят Любовта, Вярата и Надеждата в сърцата ни и да се прослави Господ в душите ни".

Коленичете на лявото коляно и подгънете десния крак под прав ъгъл. В това положение се произнасят следните думи: "Да се съединят Вярата, Надеждата и Любовта в сърцата ни и да се прослави Господ в душите ни".

Сега ще се спра върху думите единство и общност – какво се разбира под тях? В Божествения свят единството подразбира закон на Цялото, който включва благото на всички; на физическия свят под единство се разбира това, което душата съдържа в себе си като лъч от Бога – тя е подобна на Цялото. Следователно, когато кажем единство на душите, разбираме, че Бог включва в себе си всички души и живее техния живот. Той мисли доброто на всички живи същества; в своя велик план Бог е включил доброто на всички души, условията им да се развиват, да растат и да узряват.

В Божествения свят под думата общност се разбира работата, която Бог прилага по отношение на една душа, като проследява всички нейни падания и ставания. Като работи върху всяка душа специално, Той разглежда общите положения, през които тя минава. Всяка душа има свои индивидуални преживявания, но същевременно има и такива преживявания, които са общи за всички души. Общността подразбира съвкупност от всички ония положения, през които минават всички живи същества без изключение.

Да обичаш едного – това значи да работиш върху тази душа и да изучаваш в нея онова, което е общо за всички души; това е закон за общност. Да обичаш всички души – това значи да изучаваш закона на единството. В закона на единството човек постепенно слиза; той започва да работи първо за Бога, после за ближния си и най-после за себе си. При закона на общността е точно обратно: човек първо работи за себе си, после за ближния си и най-после за Бога. За да се развива правилно, човек трябва да минава от единия закон в другия, защото остане ли само в единия закон, той ще преживява големи противоречия.

Често религиозните, духовните хора се страхуват да влязат в света, за да не ги ограбят. Каквото и да правят обаче, те са в света. Какво искат хората – да им се даде нещо. Следователно, щом обичате някого, вие непременно трябва да му дадете нещо; който люби, той трябва да бъде отворен, да дава – Любовта се изразява чрез даване.

Казвате, че когато дава, човек губи. Питам: какво ще изгуби семенцето, когато се посади в почвата, или какво ще изгуби животното, когато стъпи върху почвата? Следователно, когато даването е намясто, резултатите всякога са добри. Ето защо, когато се казва да не любите света, то има духовно значение.

Щом си човек, не слагай краката си в почвата, в грубата материя, както растенията – ти трябва да имаш общение с души, а не с почва, с грубия материал. Не желай неща, които не са ти потребни; който желае непотребни неща, той прилича на растение, което е пуснало корените си дълбоко в земята. Земята казва: "Ето, всичко в мене е отворено – вземи каквото искаш, но трябва да имаш знания, пособия, към които да прибавяш онова, което си придобил. Нямаш ли торба, в която да слагаш всичко, което си придобил, като излезеш навън, веднага ще изсъхнеш". Много растения изсъхват по единствената причина, че не могат да задържат знанието, което са придобили.

И тъй, според закона на общността вие трябва да влизате в общение с пробудена душа, а не с непробудена. Пробудена душа е онази, която изпълнява Божия закон. Щом влезете във връзка с една душа, едновременно вие влизате във връзка с всички души. Вие трябва да изучавате този закон. С пробудената душа ще влезете във връзка по един начин, а с непробудената – по друг. Искате ли да влезете във връзка с една непробудена душа, работете върху нея, докато събудите любовта й.

Работете със законите за общността и единството, като имате предвид изпълнението на волята Божия. Започнете или от единицата към всички, или от всички към единицата, но във всички случаи изпълнявайте волята Божия; щом изпълнявате волята Божия, вие ще получите Божието благословение и ще можете да давате на всички.

Не се съмнявайте в Бога, имайте пълна вяра в Него. Вие трябва да имате вярата на детето – щом детето заплаче в люлката, майка му веднага чува и отговаря на неговия плач; ако майката не го чуе, друг някой ще го чуе, но непременно ще му се отговори. Това е първата фаза на детската вяра и вие сте минали през нея: щом ви сложели в люлката, вие сте заплаквали и по този начин сте заставяли майка си да стане, да задоволи нуждите ви. Когато детето стане на седем години, майка му става сутрин рано, събужда го, помилва го, облича го, нахранва го, слага му храна в торбичката и го изпраща на училище. Детето вярва, че учителят ще му даде знание – това е втората фаза на детската вяра. В тази фаза се намирате и вие: всяка сутрин Господ ви събужда, слага торбичка с книги през рамото ви и казва: "Хайде на училище!". Като се върнете от училището, ще разправяте на майка си какъв урок ви е преподаден. Ако направите някаква грешка, учителят ще ви хване за ухото, да не правите същата грешка втори път. Изправите ли грешката си, учителят ще ви похвали.

Какво представлява молитвата – молитвата е разговор на ученика с Бога, на Когото ученикът разказва какво е учил, къде е сгрешил, как е поправил грешката си и т.н. Бог ще го слуша и ще му помага. Върне ли се от училище, без да разкаже на Бога какво е правил там, целият ден е изгубен. Следователно, върнеш ли се от работа или от училище, уедини се в себе си и се извини пред приятелите си, че имаш работа: да се измиеш, да се преоблечеш и да се поразговориш с Бога. С измиването, преобличането и разговора си с Бога, с баща си и майка си, ти ще получиш наставления за утрешния ден. При всяко отиване и връщане от работа човек трябва да се моли, да държи връзка с Любовта.

Това са прости правила, които трябва да изпълнявате, за да се избавите от злото, което ви дебне. Всеки иска да бъде обичан, а не знае, че това е най-лесната работа – защо? Защото човек е книга, върху която Бог е писал в миналото, пише в настоящето, ще пише и в бъдеще. Да се смущава човек дали ще го обичат, или не, това значи да се смущава дали ще дойде някой да чете книгата му. Докато има хора с будно съзнание, все ще се намери някой да чете твоята книга – той ще дойде при теб, ще отвори една страница, ще я прочете и ще я пази като светиня; на другия ден пак ще дойде, ще отвори втора страница. Като дойде до книгата, той иска да прочете нещо за Господа, но търси тук, търси там, не може да намери. Ти му посочваш страницата и той започва да чете – чете, но нищо не разбира. Ти започваш да му проповядваш – посочваш му още една страница от книгата си. Така той чете, интересува се от твоята книга. Като прочете цялата книга, започва да разбира нещата вътрешно.

Като четете книгите си едни на други, вие влизате в общение помежду си и създавате взаимни отношения на взимане и даване – някой ви дава хубав скъпоценен камък, в замяна на това вие му давате жито, царевица или друго нещо, което той може разумно да използва. Чрез даване и взимане човек може да влезе във връзка с всички души, не само видими, но и невидими, безплътни. Какво представляват тия същества? Физически те са невидими, но вие можете да влезете с тях в духовна връзка.

Представете си, че виждате човек, който носи в ръката си чанта, пълна с четки и бои, ходи тук-там, търси нещо. Какъв е този човек, какво иска, какво търси, нищо не знаете – вие го виждате само физически и знаете, че търси нещо, движи се. Обаче този човек има и друга страна – духовна. Той се спира на едно място всред природата, изважда четки и бои и започва да рисува върху платно. За вас вече не е важен човекът, а това, което работи; вие не виждате движенията му, но работата му ви интересува – вие отваряте неговата книга и четете по нея. Ако започнете да разговаряте с него, той ще мълчи – защо? Платното е важно за него. От време на време той спира работата си и гледа какво трябва да нарисува; тогава може да ви каже няколко думи и пак продължава работата си. Ако го безпокоите, други ще се справят с вас – ще се яви вятър, който ще ви изпъди. Щом сте попаднали при художника, вие трябва да наблюдавате как рисува и да се учите от него. Привилегия е за човека да се намери пред един художник и да гледа как рисува; каквото и колкото разберете от неговата работа, това е достатъчно за вас.

Днес и вие се намирате пред картините на велики художници, които са рисували цветята, канарите, върха Мусала и т.н. Има художници, които не само рисуват тия цветя, но специално ги отглеждат като техни деца. Къде са тия художници? Те са невидими, но картините им свидетелстват за тях. Като знаете това, вие трябва да бъдете много внимателни: ще бъдете будни, ще внимавате къде стъпвате, ще гледате да не тъпчете цветята – и най-малкото цветенце да стъпчете, вие разваляте работата на някой художник. Както постъпвате с картините на художниците, така ще постъпват и с вас. Вие сте ученик, цяла година сте учили, но в края на годината един от учителите ви скъсва. Чудите се защо след като сте учили цяла година добре, накрая пропадате – това е наказанието ви, задето сте тъпкали картините на някой художник. Вие ходите из планините, тъпчете цветята, не гледате къде вървите и като се върнете у дома си, чувствате се неразположен – защо? Разбирате, че сте направили нещо, което не е в съгласие със законите на Природата.

Колкото е по-добър човек, толкова по-внимателно стъпва – той знае къде да стъпи, спазва законите за общността и за единството. Затова е казано в Писанието: "Господ ще оправи стъпките ви" – кога? Когато изпълнявате Неговите закони. Ще се качваш по планинските върхове, но внимателно, с будно съзнание, да не стъпчеш нито едно цвете – изпречи ли се някое цвете на пътя ти, ще се спреш пред него, ще го помиришеш, ще го помилваш и ще изпратиш една добра мисъл към Онзи художник, Който го е рисувал; след това и Той ще изпрати Своето благословение. Така ще се качвате по върховете и ще слизате оттам вдъхновени и пълни с живот – това значи екскурзия по планински върхове.

И тъй, размишлявайте върху двата закона – на единство и общност. Имайте предвид интересите на всички живи същества – на растенията, на мушиците, на животните. Тук мушиците хапят, но това не е позволено, на Мусала не им е позволено да хапят; въпреки това те нарушават правилото – искат да ви кажат да оставите настрани вашия стар обичай да късате и да тъпчете цветята. Щом сте дошли на планината, вие трябва да бъдете много внимателни, да не разваляте реда, който виждате тук. Всеки камък, всяко цвете са поставени точно на мястото си. Има някои камъни, които са вън от реда на планината, тях можете да местите, но не и ония, които са наредени по план, приложен от Разумни същества.

Който спазва реда и порядъка по високите планински места, той може да възпитава съзнанието си. Много неща може човек да научи от цветята. Като възпитава съзнанието си, той става самостоятелен; за да бъде човек самостоятелен, стъпките му трябва да бъдат оправени от Бога. Да бъдат стъпките на човека оправени – това не значи да върви по права линия като войник, но да избира път за стъпките си, да не тъпче цветята и да не разваля картините на Природата. Като пазите цветята, вие се свързвате с ония Разумни същества, които работят върху тях; щом ги тъпчете, вие не вървите по Божиите пътища. Това не трябва да ви плаши, да не смеете да вървите по планините; внимателни бъдете – това е важно. Има цветя, върху които и да стъпите, лесно се оправят, но има цветя с крехко, нежно, неустойчиво стъбълце – те лесно се смачкват и след това не могат да се съвземат.

Не тъпчете цветята, бъдете внимателни към тях, ако искате да се самовъзпитавате. Колкото по-правилно вървите в пътя, толкова повече души ще ви помагат. Най-малко девет души идват в помощ на онзи, който изпълнява волята Божия – те идват от полето на Любовта, на Мъдростта, на Истината, на Правдата, на Добродетелта и т.н. Щом девет души се заинтересуват от човека, след тях идват и други души, все от висши светове, и той вижда вече как неусетно работите му се нареждат една след друга. Само при това положение животът на човека се осмисля. Когато човек се чувства сам, немил-недраг, изоставен от приятели, от близки, той не разбира Божиите закони, нито Бога познава. Сега от всички се иска да учите, да събудите душата си.

Колкото и малка мисъл да е минала през ума ви, щом е Божествена, приемете я, станете и я изпълнете – никакво отлагане! Днешният ден, с температура 26º, показва, че ви се дават добри условия за работа. Облаците пък стоят като свидетели, които поддържат идеята за единство и общност на нещата; те са разумни същества, които работят съзнателно.

И тъй, при закона на единството човек работи за Славата Божия; при закона на общността Бог работи за доброто на човека. Когато всички хора работят за Славата Божия, Бог е център, към Когото всички се стремят; тогава Той наблюдава какво хората правят и как работят. Когато Бог работи в нас, за наше добро, тогава Той ни движи като удове на велик организъм, а ние мислим, че сами работим. Казано е в Писанието, че Бог е направил света в шест дни, а на седмия си е почивал. После всички живи същества, които Бог е създал, започват да работят за Неговата слава. Следователно първо Бог е работил за нас, а после, когато си е почивал, ние сме започнали да работим за Него чрез Духа Божий.

Когато човек изпадне в противоречие, това показва, че не разбира законите за единство и общност. С други думи казано: при противоречията в живота си човек не разбира нито Славата Божия, нито своето добро и тогава казва, че животът няма смисъл. За да се осмисли животът му, той трябва да остави Бог да работи в него, а за да разбере живота, човек трябва да работи за Славата Божия.

Всички хора търсят своето добро, но не и Славата Божия. За да дойде доброто за човека, той трябва да търси Славата Божия – търси ли Славата Божия, и неговото добро ще дойде; не търси ли Славата Божия, доброто няма да дойде. Щом доброто не дойде, и животът му ще се обезсмисли. Следователно, ако искаш да станеш учен, ще търсиш Славата Божия; ако искаш да станеш богат, ще търсиш Славата Божия. Който търси Славата Божия, той всичко придобива; който не търси Славата Божия, всичко губи. Непреривно работете за Славата Божия, за да работи и Бог непреривно за вашето добро. Докато слугата работи за интересите и славата на своя господар, и господарят му ще има предвид неговото добро; към добрия слуга и господарят е точен, изпълнителен – щом дойде определения ден и час за възнаграждението му, господарят веднага плаща.

Сега, като имате предвид двата закона – за единство и общност, ще работите съзнателно с тях, за да си разрешите и най-мъчните задачи в своя живот. Няма задача в света, която да не може да се разреши. Когато хората ви гонят или преследват, започнете да работите за Славата Божия; щом разберат това, те се отдръпват и започват да ви обичат. В това отношение хората приличат на овчарски кучета: когато овчарят се отдалечи от стадото си, кучетата ще ви гонят, ще ви лаят; щом овчарят дойде при стадото си, кучетата престават да лаят и лягат да спят. Следователно, когато човек е без Бога, хората го преследват, не го допускат да влезе между тях; щом Бог е с човека, хората постепенно се оттеглят, започват да му се радват и го приемат навсякъде.

И тъй, който работи за Славата Божия, той е подобен на цвете, което се развива правилно. Всяко цвете, което се развива правилно, се ползва от Божието благословение. Щом някое цвете не се развива правилно, не се ползва от Божието благословение – тогава и животните, и хората започват да го тъпчат. Благословените цветя се отглеждат в градини, под специални грижи и внимание; от време на време в тях влизат пчеличките, поздравяват ги от Баща им, като им донасят по едно писмо; като благодарност за този поздрав цветята дават на пчеличките своя нектар и аромат – при това положение на нещата и цветята се радват, и пчелите се радват; те взаимно се възнаграждават и създават помежду си отношения, връзки. Това е вярно и по буква, и по дух, като същевременно се отнася не само до цветята и пчеличките, но и до всички хора по лицето на Земята. Както пчеличките играят роля на пощальони по отношение на цветята, така и хората чрез своите добри, светли мисли, топли чувства и чисти погледи взаимно си пренасят писма от Невидимия свят – по този начин те осмислят живота си.

Седи някой човек пред прозореца си, но е скръбен, тъжи за нещо. В това време по улицата минава някое дете, някоя млада мома или млад момък, някой стар, мъдър човек и отправя чист, светъл поглед към него. В този момент една светла мисъл озарява ума на скръбния човек и той става от мястото си, развеселява се и започва да пее – защо? Скръбта му се е превърнала в радост – той е получил по незнаен за него път писмо от Невидимия свят, което променя състоянието му. В ролята на пощальон от Духовния свят може да бъде не само човек, но и животните – с песента си, с чуруликането си птичката може да предаде нещо хубаво на човека, с което да го зарадва, да смени скръбта му в радост.

Духовният човек се отличава по това, че между всички явления намира дълбока вътрешна връзка. Физическият човек обаче живее с постоянен страх в себе си – като се нахрани днес, започва вече да се страхува за утрешния ден, да не остане гладен. Той не разбира закона на единството: докато търси Славата Божия, всякога ще бъде нах-ранен; щом прилага законите за единството и общността в живота си, той всякога ще бъде задоволен.

Помнете: законът на единството се отнася до Славата Божия, а законът на общността – до доброто на човека. Мисли за Славата Божия, за да мисли Бог за твоето добро. Да работи Бог у нас – това значи да станем оръдие Негово, Той да се проявява чрез нас, това значи да бъдем проводници на Бога. Щом си проводник на Бога, ти ще се ползваш от Неговите блага. Доброто, което Бог прави чрез тебе, първо тебе ще ползва, а после другите.

Като не разбирате тия неща, казвате: "Какво особено има в законите на единство и общност?". Много неща има в тези закони, при това необикновени неща. Където се работи за Славата Божия, там е Доброто; не се ли работи за Славата Божия, и Доброто отсъства. Където се работи за Славата Божия, там има и здраве, и богатство, и знания, и светлина; където не се работи за Славата Божия, там всичко добро изчезва.

Работете за Славата Божия, ако искате Слънцето всякога да грее и да ви осветява.

18 юли 1928 г., Мусала

Господар и слуга

Това, което ще говоря на Мусала, другаде не може да се каже. Значи за всяко нещо се изисква специална обстановка, специални условия. Например на неразорано поле жито не може да се сее, в празна саксия цвете не може да се сади; на цигулка без струни не може да се свири, от празно шише вода не може да се пие; поет без перо не може да пише, без очи човек не може да вижда, без уши не може да чува, без език не може да говори, без ръце не може да работи, без крака не може да ходи.

Сега, като наблюдавате водните капки във въздуха, виждате, че макар и по-тежки от него, те се държат във въздуха, без да падат долу. – "Кой ги държи във въздуха?" Една особена сила. Това показва, че невъзможното за въздуха е възможно за тази сила; сам по себе си въздухът не може да задържи водните капчици на тази височина. Следователно невъзможното за човека е възможно за Бога. Макар човек да е по-тежък от средата, в която живее, Божественото може да го вдигне във въздуха, в света на възвишената мисъл. Дръжте в ума си мисълта, че тази сила, която крепи света, е всесилна. Тя е всесилна, защото е всеразумна; тя е всеразумна, защото е вселюбеща; като вселюбеща тя се проявява по единствената причина, че е всеистинна. За тази сила няма нещо невъзможно – тя може да пресъздаде и преустрои света, както пожелае. Човек обаче може само да подражава на тая сила, но по никой начин не носи в себе си тази велика инициатива и мощ. Това не значи, че човек не трябва да се проявява: той трябва да се проявява, но без страх. Който се страхува, той скоро осиромашава; който се страхува, за него животът изгубва своята красота и смисъл. Човек трябва да се освободи от животинския страх в себе си, а да остане само със свещения страх, за който е казано, че началото на мъдростта в човека е в зависимост от страха му от Господа.

Сега дръжте в ума си мисълта, че всичко, което става в света, в каквато и форма да е и колкото и да е противоречиво, се допуска, за да се прояви Природата с всичките є разумни сили и закони. Дали човек разбира всичко това, е друг въпрос – за Природата това е необходимо. Като знаете това, пазете се да не влизате в противоречие с Природата и с нейните разумни закони – тя е единственият приятел и учител на човека, тя е негова майка, негов баща. Трябва ли тогава да се стълкновявате с нея? Сблъскате ли се с Природата, вие се сблъсквате с най-добрия си приятел. – "Ама защо страдаме?" Ако страданията ви са дадени от Природата, те представляват за вас велико благословение. Ако сами си ги причинявате, въпросът е друг – те са ненужни страдания, а всички ненужни страдания трябва да се избягват.

Следователно всяка раница, която човек сам слага на гърба си, може да я снеме, когато пожелае – на тази раница той е господар. Обаче раница, сложена от Природата, е свещена – тя не може да се сваля и слага по желанието на човека; по отношение на тази раница човек е слуга – сложат ли я веднъж на гърба му, той ще я носи, докато му я снемат. Колкото и да се потите и пъшкате под тежестта на тази раница, ще мълчите, ще чакате момента, когато Природата дойде при вас: тя сама ще разкопчае ремъците, ще снеме раницата ви, ще я сложи на земята и ще ви каже да отидете на баня, да се преоблечете с чисти дрехи и да се явите при нея, да кажете какво сте научили. Не питайте защо Природата е сложила раница на гърба ви, но си кажете: "Това е Божия работа!". -"Защо съм болен?" – "Това е Божия работа!" – "Защо съм беден?" – "Това е Божия работа!" – "Защо съм богат?" – "Това е Божия работа!" – "Защо съм невежа?" – "И това е Божия работа!" Ако всичко това е от Бога, то е намясто; ако е от хората, не е намясто. Има знание и невежество, които се причиняват от човека – това знание и невежество могат да създават големи нещастия на човека. Дойдете ли до знанието, което произтича от Бога, пазете го свещено в себе си; дойдете ли до невежеството, и него пазете. – "Ама празен съм, нищо нямам в главата си." За предпочитане е стомната ти временно да бъде празна, но чиста, отколкото да бъде пълна с нечиста, мътна вода. Ще дойде ден, когато твоята празна стомна ще се напълни с Божествено съдържание. Ако е пълна с нечиста течност, Божественото знание ще дойде при тебе, но като не намери място къде да се налее, ще мине и замине, без да ти даде нещо.

Каква е разликата между човешкото и Божественото? Човешкото всякога се намира пред невъзможности. Когато човек заболее сериозно, температурата му се повишава постепенно от 37 и достига до 41 градуса: всички лекари се произнасят, че положението е сериозно и болният не може да издържи. В момента, когато очакват края на болния, температурата му се понижава и постепенно слиза до нормалната – тук действа Божественото. Дето човешкото свършва, там Божественото започва да се проявява; дето Божественото свършва, там човешкото се проявява. Престане ли да уповава на Бога, човек се намира под влиянието на човешкото; където човешкото работи, там краят е всякога лош. При човешкото началото е добро, краят е лош; при Божественото е точно обратното: началото е лошо, краят е добър. Божественото слага тежка раница на гърба на човека: той страда, пъшка – мисли, че товарът не е по силите му. Той не подозира, че раницата му е пълна със сняг: в момента, когато се обезсърчи, Слънцето започва да грее силно и снегът в раницата му се стопява. Какво е станало, че товарът му изведнъж олеква, и той не знае. Който обезсърчава човека, Той го и насърчава. Когато човек изпадне в най-тежко положение, Божественото в него го успокоява, насърчава го, казва му, че работата ще се оправи. Откъде и как ще се оправи работата, човек не знае: той е сам в гората, забъркал е пътя си, не вижда никакъв изходен път. Но какво става? От изневиделица му иде помощ. Докато очаква на хората, човек всякога свършва с разочарование; уповава ли на Бога, той ще получи помощ и в най-тежките и безизходни положения. Искате ли работите ви да вървят добре, сложете Божественото за основа на живота си, а човешкото – за допълнение. Направите ли обратното, човешкото да сложите за основа, а Божественото – за допълнение, работите ви не само че няма да се оправят, но ще се объркат още повече.

Какво значи човек да даде първо място на Божественото в себе си? Това значи да спре вниманието си върху най-малките величини, в които Бог живее. Виждате как ученият изразходва десетки години за изследване живота на микробите. Обаче ако някой овчар помоли този учен да се спре при него и да му поговори нещо, ученият ще откаже под предлог, че му предстои сериозна работа – да държи реферат върху важен научен въпрос. Този учен не подозира, че ако се спре да поговори малко с овчаря, рефератът му ще излезе по-добър, отколкото ако му откаже. Прост е овчарят, но желанието му да поговори с един учен човек е божествено. Този овчар има дълга житейска опитност – той е подобен на извор, който постоянно блика. Водата в него не пресъхва, но постоянно извира и пои, каквото срещне на пътя си. Всички овчари не са извори, но вие трябва да познаете добрия овчар, който носи Божественото в себе си. Един е този овчар, но вие трябва да го познаете между многото и да се отзовете на желанието му да поговори с вас. Като знаете това, бъдете всякога готови да се спирате пред Божественото. Щом ви покани да се разговаряте с Него, не Го пренебрегвайте – в каквато външна форма да ви се представи, във формата на учен или на прост, на дете или на възрастен, отдайте му известно внимание.

Като ученици, вие трябва да бъдете внимателни към Божественото във всеки човек и да го зачитате, както зачитате себе си. Не му ли отдавате нужното внимание, вие ще се намерите в положението на онази млада княгиня, която заради лошото отношение със слугите си всяка вечер била заливана с кофа студена вода от неизвестно за нея лице. Младата княгиня била женена също така за княз – добър, разумен човек, който се отнасял с нея внимателно, любезно. Княгинята била работна, спретната, но много нервна: за най-малкото неизпълнение на нещо от страна на слугите си тя прибягвала до бой. Не се минавало ден да не бие слугите си. Като се връщал князът от работа, жена му го посрещала с оплаквания, че слугите є не я слушали, не вършели работата си добре. Князът я изслушвал, без да каже дума по нейните оплаквания. От друга страна, той често наблюдавал поведението є към слугите, но никога нищо не казвал. Княгинята имала обичай да излиза вечер на разходка в градината, да си почива от дневната работа и от безпокойствата. Мъжът є знаел това и решил да я възпита. Той се преобличал, дегизирал се и отивал в градината, където жена му ходела. Той носел със себе си кофа със студена вода и в момента, когато жена му минавала край него, бързо я заливал със студената вода и се скривал някъде между дърветата. Недоволна и обидена от постъпката на неизвестния, тя веднага се връщала у дома си и разказвала на княза за случката. Той я изслушвал внимателно, вземал участие в обидата є, но не предприемал нищо, за да я запази от непознатия човек.

Това се случвало няколко вечери наред: княгинята се връщала от разходката си все по-сърдита и недоволна. Като се оплаквала на мъжа си, той є казвал: "Помисли малко, да не би някой от слугите да е подкупил непознатия да ти отмъсти вместо тях". Тя започнала да мисли по това и решила в себе си да измени отношенията си към слугите. Щом престанала да ги бие, непознатият изчезнал от градината. Оттук можем да извадим следното заключение: когато човек изправи своите вътрешни отношения към Първата Причина на нещата, към Божественото в себе си, заедно с това се подобряват и неговите външни условия. Значи между външния и вътрешния живот на човека има известна зависимост.

Често хората страдат от много желания. Като не могат да ги реализират, те търсят причината вън някъде, вследствие на което стават нервни, сприхави. Многото желания на човека представляват брашно, което той иска да замеси, да направи хляб от него и да го опече. Той има брашно, но вода няма на разположение. Какво трябва да направи? Ако изнесе брашното навън, вятърът ще го отвее. Докато не намери вода, която да спои частиците на брашното, да го превърне в тесто, всичките му желания остават нереализирани. Значи за реализиране на едно желание или на една мисъл са нужни два елемента. Когато човек разсъждава по даден въпрос, пак са му нужни два елемента. Искате ли да омесите хляб, ще знаете, че нито брашно без вода може, нито може вода без брашно. Христос казва: "Аз съм живият хляб, слязъл от небето". Това значи: всяко чувство, всяка мисъл и всяка постъпка могат да се реализират, да се превърнат в хляб, ако има поне два елемента. Като се говори за хляб, мнозина имат предвид физическия хляб и считат, че това е работа на фурнаджията. Не, всеки човек трябва да знае да меси хляб: ако може сам да си прави хляба, той е разрешил един важен въпрос в живота. Нека в ума на всички остане идеята за живия хляб, от който ако ядете, вечно ще живеете. За да дойде до идеята за живия хляб, човек трябва да започне от физическия хляб. За този хляб се изисква чиста вода, чисто, прясно брашно, получено от жито, расло и узряло на лъчите на Любовта.

Днес всички религиозни и духовни препоръчват на хората вяра. Няма защо да се говори на хората за вяра – всъщност няма човек в света, който да не вярва, както няма човек, който да не може да си меси хляб. Вярата е храна за душата, както хлябът – за тялото. Кой може да омеси по-хубав хляб – господарката или слугинята? Слугинята. Господарката доставя материал за приготвяне на хляба, а слугинята замесва този материал и прави от него хляб. Господарката представлява идейния живот на човека, отдето слизат идеите; слугинята пък представлява човека, който може да реализира идеите: той само ги омесва и прави от тях хляб. Недоволството на човека се предизвиква от слугинята – защо? Като мисли, че е господарка, тя иска да є се отдаде нужното почитание и уважение. Щом не получи това, тя започва да се сърди, става недоволна от положението си. Защо трябва слугинята да заеме положението на господарката си? По-добри слуги и слугини от самия човек не съществуват. Сегашният свят е пълен с господари, но не и със слуги. В миналото господарите са били все слуги и слугини – единственият господар в света е Бог. Следователно човек е в заблуждение, докато мисли, че е господар в света. Този господар иска да заповядва на хората и с това мисли, че е изпълнил предназначението си на Земята. Той иска да заповядва на подобните си – също така господари като него. Обаче невъзможно е господар да заповядва на господар. Щом не може да заповядва, човек се чувства нещастен и казва: "Защо никой не ме слуша?". Защото не си господар по призвание, а сам си се произвел за такъв, както Дон Кихот, който постоянно воюва в името на своята Дулсинея, и както Санчо Панса, който иска да заеме високо положение.

И тъй, като е дошъл на Земята, човек трябва да служи, да стане слуга, да познае себе си. И Христос дойде да служи; Той казва: "Не дойдох да Ми служат, но да послужа". Той разбираше Своето предназначение: когато искаха да Го направят цар, Той се отказа. Христос знаеше, че Неговото царство не е от този свят. Съвременните хора още не съзнават своето предназначение и като се натъкнат на някакво страдание, те роптаят, не искат да страдат. Когото срещнете, ще чуете да казва: "Все на мен ли трябваше да се дадат тия страдания, все аз ли трябва да страдам?". Кой друг ще страда, ако не слугата? Страданието е за слугата, а радостта и веселието – за господаря. Закон е: ако господарят е щастлив, и слугата ще бъде щастлив; ако слугата направи господаря си нещастен, заедно с него и той ще бъде нещастен. Няма по-добро положение за човека от това, когато дълбоко в душата си съзнае, че е слуга, дошъл на Земята да направи нещо и за другите хора, а не само за себе си. Много хора са нещастни, понеже не могат да слугуват даже и на своя господар. Щом е дошъл на Земята, човек трябва да признае господаря в себе си, да му служи с любов: каквото му заповяда, да го изпълни и да каже: "Да бъде Твоята воля!". Каже ли ти господарят, че днес трябва да ядеш само хляб, изпълни заповедта му, без да питаш защо. Когато господарят види, че слугата му е готов да изпълни всичко заради него, и той ще му отговори със същото.

Защо хората не успяват в живота си? Защото слугите измъчват господарите си: нисшето измъчва висшето в човека. Обикновените идеи се налагат на великите, вследствие на което човек минава през големи страдания. Какво прави тогава Божественото? То полива човека с кофа студена вода. Страданията, които човек преживява на Земята, не са нищо друго освен заливане със студена вода. Какво трябва да направи човек, за да се освободи от страданията? Той трябва да изпълни своето велико предназначение – да служи на Бога. Велико е това предназначение, защото като служи на Бога, човек ще познае себе си и своите ближни, ще служи и ще помага и на тях с любов. Хората се страхуват от думата слуга, понеже имат предвид слугите, които работят за пари и без любов, без съзнание за своята служба. Ние говорим за служене от любов, както са служили пророците и апостолите. Думата служене е свещено звание. След като си служил на Бога добре, тогава само можеш да се наречеш Син Божи. Докато не си бил слуга, ти не можеш да бъдеш син – само синът знае как трябва да служи на баща си. Най-добрият слуга на един баща – това е неговият син. Не може ли синът да служи на баща си, той не може да бъде негов син. И ангелите са Божии служители. Ще кажете, че на Земята званието слуга е презряно. На Земята е така, но не и на Небето – презрените неща на Земята са почтени на Небето. Хората са изопачили понятието слуга и въпреки това искат да бъдат щастливи. За да бъде щастлив, преди всичко човек трябва да е бил слуга. Само в служенето човек познава себе си – истинският живот се изразява в служенето.

Първото положение, което човек трябва да заеме, е да стане слуга и да съзнае своята работа, да я изпълнява с любов. – "Защо животът няма смисъл?" Защото още не си станал слуга. – "Много страдам!" Господар си още: стани слуга, съзнателно изпълнявай задълженията си и страданията ти ще изчезнат. – "Не мога да уча." Слуга не си станал. Съзнаваш ли, че можеш и трябва да слугуваш, всичките ти работи ще се оправят. В каквото положение и да поставите слугата, той е в състояние да разреши всички мъчнотии. Кога е така? Когато слугата има разположението на господаря си. На такъв слуга и камъните, и водата, и вятърът, и растенията, и животните са в негова услуга; този слуга живее в Божественото съзнание. За хората, които не живеят в Божественото съзнание, камъните си остават камъни; за съзнателните хора тия камъни са велики духове, които спят. Христос казва: "Ако хората млъкнат да проповядват Словото Божие, тия камъни ще оживеят и ще проговорят". Под думата камъни Христос подразбирал вътрешното знание в човека, което спи. Престане ли човек отвън да говори, отвътре ще проговори. Да бъдеш слуга в правия смисъл на думата, това значи да познаваш Бога като благост, да Го познаваш като всесилен, всемъдър, дълготърпелив. И тогава при какъвто господар и да попаднеш, няма да се страхуваш, но ще казваш в себе си: "Благ е Господ!". Разболееш ли се, кажи: "Благ е Господ!". Изгубиш ли силата си, кажи: "Бог е всесилен – и аз искам да съм силен". Изгубиш ли знанието, разумността си, кажи: "Бог е всемъдър – и аз искам да бъда мъдър". Бог прилага благостта, а човек – милосърдието; Бог е всесилен, всемъдър, дълготърпелив, а човек трябва да бъде силен, мъдър, търпелив.

Като ученици, вие трябва да имате ясна представа за Бога, да Го познавате. Ще Го познаете само ако Му служите – при това положение съзнанието ви всеки ден ще се пробужда. Не служите ли от любов, вие ще плачете, ще страдате, ще роптаете против съдбата си, както правят всички несъзнателни слуги. Какво правят господарите с такива слуги? Бият ги. Няма човек в света, който да не е бит. За да не го бият, той трябва да обича господаря си и да му служи от любов. Не само слугите са бити, но много жени са бити от мъжете си и много мъже – от жените си. Жена, която обича мъжа си, не може да бъде бита; мъж, който обича жена си, не може да бъде бит – където е Любовта, там бой не може да има. Един овчар се оженил за една млада, красива и разумна овчарка. Понеже я обичал, той пазарил десет слугини да є слугуват, а тя да им заповядва само. Като излизал овчарят на работа, възлюбената му оставала вкъщи да нарежда домакинството си. Тя извиквала слугините си и им казвала: "Щом видите, че господарят се връща от работа, вие първи ще го посрещнете, ще му целунете ръка, ще му кажете няколко добри думи и ще му измиете краката". Тя сама им казвала с какви думи да посрещнат господаря си – всеки ден тя казвала различни думи. Последна тя го прегръщала, целувала го и му казвала няколко благи думи.

За мнозина този пример е странен, неприложим в живота. Всяка жена би казала: "Как е възможно да оставя слугинята си първа да посрещне господаря? Това не позволявам!". Така ще каже всяка жена, която не разбира дълбокия смисъл на думите слуга или слугиня. Слугата е синът в дома, а слугинята – дъщерята. Следователно дъщерята трябва да посрещне баща си, да му целуне ръка, да го въведе вътре и да му предложи да му краката измие; после ще се яви господарката, неговата възлюбена. Нисшето ще целуне ръка на висшето, ще измие краката му и ще го въведе в дома, където всички го очакват: висшето ще простре ръцете си и ще благослови нисшето. Краката на висшето, това е хлябът, доброто в живота. Разберете ли отношенията помежду си като правилни отношения между господари и слуги, вие ще осмислите живота си.

Като ученици, вие сте дошли на Земята да учите и да служите. Две пособия са дадени на човека, за да изпълни службата си добре – това са умът и сърцето: те са най-добрите пособия, с които човек може да изпълни предназначението си на Земята. Следователно на Земята човек ще бъде слуга, а на Небето – Син Божи. Да бъдеш Син Божи, това значи да бъдеш създаден по образ и подобие Божие, т.е. да бъдеш подобен на Бога по сила, по разумност, по Любов и по Истина. Бог е всесилен, всеразумен, вселюбящ и всеистинен. Всесилието почива на разумността, всеразумността – на Любовта, вселюбието – на Истината. На научен език казано: силата се направлява от разумността, разумността – от Любовта, а Любовта – от Истината. С други думи казано: помощник на силата е разумността, помощник на разумността е Любовта, помощник на Любовта е Истината. Следователно силен е само разумният; мъдър е онзи, който носи Любовта в себе си; любящ е онзи, който носи Истината в себе си. Казано е в Писанието: "Възлюбил Си истината в човека". И човек може да обича само онзи, който носи Истината в себе си; в който ден разбере, че този човек не носи Истината, той се затваря за него. Любовта посещава само човека на Истината; убеди ли се, че Истината отсъства от него, тя го напуска.

Любовта не обръща внимание на външността на човека – тя гледа какво крие човек вътре в себе си; тя се интересува от вътрешното облекло на човека, а не от външното. Невъзможно е да ви обича човек отвън, ако преди това не ви е обикнал отвътре. Човек може да бъде обичан дотогава, докато някое светло същество живее в него; щом светлото същество го напусне, едновременно с това го напускат всички ония, които са го обичали. Докато някое светло същество живее в теб, всички хора те обичат и казват, че си идеален човек; напусне ли те това същество, хората се произнасят за теб, че си прост човек, празна глава и т.н.

Велико нещо е за човека да бъде посетен от някой ангел; и ангелът се радва, когато го изпращат на Земята да посети някой човек. Този ден за човека е наречен ден на Любовта, през този ден всички прозорци на душата му са отворени, навсякъде е светло. Идея има този човек – той знае защо живее, животът му е пълен с радост и веселие; каквато работа започне, където и да отиде, той е доволен от всичко. За този ден именно Давид казва: "Господи, не отнемай Светия Си Дух от мене!". За същия ден апостол Павел се изказва в следния смисъл: "Всичко считам за измет, само да позная Тебе, Единаго истиннаго Бога".

И тъй, искате ли да придобиете Любовта, да живеете в деня на Любовта, станете слуги на Бога или Божии служители. Малко нещо се иска от човека, за да бъде служител на Бога: чист поглед, красив жест, блага дума. Не е нужно много да се говори на човека, за да го задоволите. Понякога сто сладки думи не струват колкото една сладка дума, един чист поглед или едно благородно чувство. Едно ангелско чувство струва много повече от хиляда човешки чувства. Днес всички хора се стремят към това именно – да ги посети един ангел, да им остави нещо светло и възвишено от себе си. Как ще посрещнете този ангел? Преди всичко вие трябва да разбирате неговия език, да разбирате какво ще ви говори; не го ли разбирате, вие ще се натъкнете на някакво противоречие.

Един турски ага отишъл в едно българско село и казал на селяните: "Ще бъдете внимателни да не говорите пред мене на български, защото добре разбирам вашия език". Те се разположили с него на една маса, яли, пили, докато се напили добре. По едно време чалмата на агата се запалила. Един от селяните забелязал това и му извикал на български: "Ага ефенди, чалмата ти гори!". – "Зная това." После пак му казал: "Агачо ефенди, чалмата ти гори!". – "И това зная." Понеже никак не разбирал български език, агата продължавал спокойно да пуши, но и чалмата спокойно си горяла. Като видели, че агата не разбира български, един от тях му извикал силно, но вече на турски: "Ага ефенди, чалмата ти гори!". – "Така кажете, че да ви разбере човек."

В същото положение изпадат някои от съвременните хора. Докато им се говори на непознат за тях език, те казват, че знаят какво им говорят – не искат да покажат своето невежество. Като дойдат до някое трудно положение в живота, вие се принуждавате вече да им говорите на техния език, да им кажете, че чалмата им гори. Тогава те ще ви разберат и ще вземат мерки за избягване на нещастието, което ги очаква.

Като ученици, вие трябва да бъдете естествени, да не изпадате в положението на този турчин – да се представяте пред хората, че сте нещо повече от това, което сте в действителност. Добре е човек да бъде оригинален, но намясто. От вас се иска да отворите душите си за ония блага, които Природата всеки ден изпраща на Земята. Задачата на цвета е да се отвори за влагата, за слънчевата светлина и топлина; как ще се оплоди, как ще узрее – това не е негова работа. И на вас казвам: отворете душите си за Божиите блага, които слизат отгоре, как ще ги обработите, това не е ваша работа – това е работа на Онзи, Който ги изпраща.

10 юли 1929 г., Мусала

След това Учителя каза:

Нека всеки се помоли тайно, както намери за добре. На Мусала има специфични места, които никой не е видял.

Пред Новата епоха

Тайна молитва.

Пътят на живота е труден. В този път се изявяват Божията Любов, Божията Мъдрост и Божията Истина – чрез тях животът постига своето предназначение.

Мнозина се стремят към лично щастие. Личният елемент в човека не води към истинско щастие. В Любовта е скрит елементът на това щастие, тя е костилка, от която пониква животът. Когато Любовта посети човека, той се разширява. Ако измери врата си, ръцете си, ще забележи едно микроскопично разширяване. Казано е, че Любовта побеждава злото. Ето защо само онзи, който носи оръжието на Любовта в себе си, може да воюва със злото. Ако нямаш Любов, не воювай със злото, то ще те победи. Любещият, т.е. човекът на Любовта, е отворил сърцето си за всички. Ако срещнеш човек, който се е отворил само за един, знай, че теб не може да обича – и да те обикне, скоро ще ти измени. Може да те обича само онзи, който е възлюбил всички. Ако те обича човек, чрез когото се проявява Божията Любов, той винаги ще те обича, тази Любов е непреривна и вечна. Трябва ли всеки ден да питаш този човек обича ли те? Любов, която се прекъсва, която се явява и изчезва, не е истинска.

Кое обичаме в човека – Възвишеното, Божественото начало. То е вечното, неизменното начало в човека. Човек минава през три фази: детство, възмъжалост и старост. Ако го фотографирате в трите фази, ще видите три различни образа. Колкото и да се различават един от друг, една същина имат те: едно вечно, неизменно начало – Божественото. Останалото са сенки на човешкия живот. Ние сме още в сенките на живота. Човек трябва да се стреми да намери своята душа. Щом намери душата си, той ще вижда душата и на своя ближен. Не можеш да познаеш човека, докато гледаш само на неговата външност. С това се обяснява защо ти не обичаш някого, а друг го обича – ти гледаш само външността му, а другият го познава отвътре, познава неговата душа. Казваш: "Нищо особено не намирам в този човек". Защо не виждаш нищо в него? Защото не го обичаш. Питай онзи, който го обича, какво вижда в него. Той казва: "Интересен е този човек". Ти разлистваш една стара книга и казваш, че не е интересна. Друг казва, че е много интересна – откъде знае той това? Чел я е човекът.

Като изучавате проявите в любовта на даден човек, виждате, че тя постоянно се прекъсва. Обаче това може да е привидно, то се отнася до външното съзнание на човека, а не до неговата същина. Има външни препятствия, облаци в съзнанието, които прекъсват привидно любовта. Докато Земята се върти около оста си, всякога ще има ден и нощ, добро и зло, падане и ставане. Щом излезеш на известна височина над Земята, няма да има вече ден и нощ. В колкото по-висока област на съзнанието си се качваш, толкова по-непреривна е твоята любов. Седиш в стаята си, гледаш през прозореца и в това време приятелят ти минава. Ти следиш движенията му и го виждаш на едно място, а след малко той се изгубва от погледа ти. Това става, защото сте на еднаква височина. Ако се издигнеш на по-високо стъпало, постоянно ще го виждаш. Значи на колкото по-високо стъпало стоиш, толкова по-непреривна е любовта ти.

Едно от правилата на Любовта гласи: "Пази свободата на другите, както пазиш и своята". Някой пречи на свободата на другите и ги ограничава – защо? Защото той е вън от Любовта. Казваш на някого: "Ти не ме обичаш". Остави човека свободен, не се меси в неговата свобода – той е свободен да те обича или да не те обича. Когато всички те отхвърлят, когато гледат на теб като на измет, знай, че има Един, Който те обича. С теб върви един ангел и ти казва: "Не бой се, Господ те обича! Твоята работа ще се оправи. Не ставай дете!".

Един баща имал десет деца и на всички купил по една кукла, на последното само не могъл да купи. То започнало да плаче, защото другите деца му казвали колко е лошо, че баща му не го обича. Като виждал как плаче, бащата го утешавал: "Не плачи, утре ще купя и на теб кукла". Казвам: всички хора плачат все за такива кукли. Освен физически, има и духовни кукли, за които плачат хората. Като живеят по този начин, хората постепенно остаряват. Остаряването е закон за отдалечаване. Когато нещата се отдалечават, те стават невидими. Старите възгледи състаряват човека; за да се подмлади, той трябва да се откаже от тях. Всички говорят за Любовта, без да я познават – защо? Защото първо не познават себе си. Казваш, че обичаш някого и ти е приятно. Щом чуеш, че той обича друг, става ти неприятно.

Кои са отличителните качества на Любовта, Мъдростта и Истината? Казано е в Писанието: "Възлюбил си Истината в човека". Значи това, което обичаш в човека, е Истината. Човек, който има вяра, може да пази тайна; каквато тайна му повериш, ще я запази. Ако възложиш някаква работа на онзи, който носи Истината в себе си, той непременно ще я свърши. Любовта е майката, Мъдростта е бащата, а Истината – синът. Друго сравнение: Любовта е основа, Мъдростта е киселина, а Истината – сол. Човекът на Любовта е огнище, което топли всички, човекът на Мъдростта е фар, който осветява и пръска светлина, а човекът на Истината е хлебарят, който дава хляб. Любовта дава, Мъдростта обзавежда нещата, а Истината ги пласира. Законите са резултат на Истината. Истината носи свобода и дава възможност на човека да се прояви. Казват, че истината била горчива, но това е неразбиране на нещата. Кога е горчиво на човека – когато е болен или когато греши. Значи горчивината е нещо неестествено за човека. Не може да грешиш и да носиш Истината в себе си. Горчиво е на човека, когато лъже – тогава той губи свободата си. Истината е трансформатор. Тя дава насока, освобождава човека от неговите мъчнотии. Истината примирява хората с противоречията им и те свободно носят бремето си. Истината оценява нещата, тя иска да знае тяхната същина, а Мъдростта прониква дълбоко в тях и ги осветлява. Любовта носи топлина и всичко разтопява.

И така, Любовта продължава живота, Мъдростта огражда живота. Човекът на Любовта същевременно е умен, значи същевременно той е и мъдър, и истинолюбив. Любовта, Мъдростта и Истината са неделими. Любовта дава материала, Мъдростта нарежда материала, Истината работи с него. Както Соломон имал много жени, така човек има много желания. Едно основно желание е нужно на човека: да придобие Любовта. Той трябва да има само една основна мисъл: Мъдростта. Като има това, другите неща сами по себе си ще дойдат.

Спазвайте следните три правила в живота си: да се освети Името Божие в нас; да търсим Царството Божие и да работим за въдворяването Му на Земята; да изпълняваме Волята Божия.

Човек иде на Земята първо да изправи погрешките си, после – да забогатее с добродетели, и след това да изправи чуждите погрешки и да плати за тях, както направи Христос. Така той ще уреди живота на човека и ще въдвори Царството Божие на Земята. Преди да отидеш при хората, ще отидеш при Бога, само така ще забогатееш и ще има какво да даваш. Ако искаш да се освободиш от влиянието на Бога, ще сгрешиш – на това се дължи грехопадението, тогава се е явила черната раса. Излязъл си от Бога, а искаш да се освободиш от Него. Това е невъзможно! Как ще се отдели частта от Цялото? След това се е явила червената раса, в която действа самосъзнанието, т.е. мисълта, че без Бога няма живот. После са дошли жълтата раса и бялата раса – хората на по-високото съзнание. Шестата раса, светещата раса, иде сега. Тя носи светлината, тя носи абсолютната вяра. Народ, който има вяра в Бога, не може да загине. Пророк Йона прекара в утробата на кита три дни и на третия ден китът го изхвърли навън, защото той беше постоянно в молитва. Като реши да служи на Бога, китът го изхвърли на брега. Следователно и болният, за да оздравее, трябва да служи на Бога.

Веднъж дойде при мен един богат човек, който беше болен и искаше да го излекувам. Казах му: "Аз взимам скъпо за лекуване. Ще те излекувам само ако раздадеш всичкото си богатство на бедните" . – "Не може ли поне половината?" – "Не може." – "Ами три четвърти?" – "Не може. Всичко ще раздадеш! Не само това, но като раздадеш всичкото си имане, ще обещаеш да служиш на Бога. След това ще кажа само една дума и ще те излекувам. Чрез болестта ти изплащаш задължението си към някого. Обаче ако се обърнеш към Бога с желание да Му служиш, Бог плаща заради теб. Само така човек може да бъде свободен и здрав."

Как се изразява служенето? Каквото правиш, прави го за Господа. Който служи, който се жертва, пръв той се ползва. Двама пътници минавали зимно време на коне през една гора. И двамата били религиозни. На пътя те видели замръзнал човек, полумъртъв. Единият пътник си казал: "Кой ще слиза от коня да се занимава с него?". Другият веднага слязъл от коня и започнал да търка със сняг замръзналия. Човекът започнал постепенно да се съживява, а и пътникът от търкането се стоплил. Обаче онзи, който продължил пътя си, започнал да се вкочанясва от студ. Аз правя следния извод: истинско добро е това, което засяга цялото човечество; една мисъл е права, когато засяга цялото човечество. Когато мислиш, чувстваш и действаш така, Бог те благославя. Ще кажете, че нямате време да правите добро – не, за всичко има време. Нужно е обаче търпение, да дочакаш времето. Дойде някой и ме пита как да постъпи при даден случай. Отговарям: "Когато дойде някой при теб и те пита как да постъпи, ти се постави на неговото място и виж как би желал да постъпят с теб". Значи ще постъпваш с другите така, както искаш да постъпват с теб. Велико нещо е да направиш добро! Ако направиш добро на някого както трябва, колкото и да е малко, той никога няма да го забрави. Важно е да направиш доброто навреме, когато човек има нужда от него. Виждаш, че някой дава парче сух хляб на просяка. Не го осъждай, че постъпва така, а ти дай на просяка пресен хляб. Хората още не са дошли до истинското добро, сега се учат да го правят. Когато правиш истинско добро, с него заедно ти даваш и светлина от себе си.

Ще приведа един интересен случай от живота на Шлятер, виден американски лечител. Той попаднал на един болен човек, при това беден. Шлятер го излекувал и докато се настани човекът на работа, го взел при себе си. Понеже имал само десет долара в джоба си, дал пет от тях на бедния, а останалите пет задържал за себе си. През нощта бедният откраднал палтото и панталоните с петте долара на Шлятер в тях и избягал. След това трябвало Шлятер цял месец да работи, за да си купи дрехи. След няколко години той срещнал същия човек в Сан Франциско, пак болен, като и този път се заел да го лекува.

Един мой познат от Нови пазар ми разказваше следната своя опитност: "Един ден бях така изпаднал, че имах само един лев в джоба си, колкото за парче хляб. Мислех си: "Как ли ще изкарам другите дни?" В този момент при мене се приближи един просяк, искаше помощ. Помислих си: "Ако дам лева, ще остана гладен". Обаче отвътре нещо ми казваше: "Дай лева, не мисли за утрешния ден. Не го ли дадеш, ще ти се случи нещо по-лошо от глад". Послушах този глас и дадох лева на просяка. От този момент моите работи започнаха да се нареждат добре".

Казвам: Разумният свят изисква от човека да бъде изправен към закона на Любовта, да не се влияе от никого. Много пъти човек ще идва на Земята и ще си заминава, затова той трябва да бъде винаги готов да дава – да има нещо, което да го препоръчва, да му дава кредит. Разумните същества от другия свят знаят всичко, което човек мисли и прави на Земята – нашата съдба е в техните ръце. Бог е с нас, докато вършим добро. Щом грешим, Той се отдалечава от нас и ни оставя свободни, да правим каквото искаме. Ние познаваме Бога чрез добродетелите. А като грешим, познаваме Бога като милост. Той не ни съди, но ни учи как да постъпваме. От грешките и престъпленията Бог наторява своите ниви. Казваш: "Никого не съм убил, никого не съм обрал". Пет стотинки да вземеш от човека, ти вече нарушаваш Божия закон, внасяш дисхармония както в Природата, така и в своя живот. Не е важно колко голям грях си направил; малкият грях има такива последствия, каквито и големият – защо? Защото си свързан с милиони хора, които чрез греха си ти подтикваш към грехове и престъпления. Ти си първата кибритена клечка в кутията – щом се запалиш, след теб ще се запалят и останалите клечки.

Нов морал е нужен на хората, сегашният морал не води към добър край. Да извърташ мисълта си с цел да я нагодиш към истината, това не е морал. Една бедна жена искала да пости през Великата седмица, но нямала възможност да си купи дървено масло. Понеже имала малко свинска мас, тя си казала: "Ето какво ще направя, хем да си хапна малко дървено масло, хем да не наруша поста си". Взела една дървена цев, прекарала през нея стопената свинска мас и се успокоила; това е самозалъгване, не е истината. Всяка крива мисъл, всяка лоша мисъл за себе си или за другите води към нещастие. Не говори лошо за никого, не мисли лошо за хората. Откъде знаеш, че това, което мислиш и говориш, е вярно? След всичко това хората се питат защо идат страданията – те са последствие на отклонението на човека от Божиите закони. Като страда, човек постепенно изправя мисълта си. Щом мисълта се изправи, съзнанието се пробужда. Когато човек страда, душата му разцъфтява. Тогава ангели слизат при него, да възприемат благоуханието на неговата душа.

(- "Кажете ни нещо за смирението.") То е противоположно качество на гордостта. Горделивият заема всякога първо място, а смиреният – последно. Горделивият иска всички да го ценят, а смиреният цени всички. Смиреният гледа на всички хора като на проводници, чрез които Бог се проявява. Казваш за някого: "Защо го слушаш? Не виждаш ли, че е невежа?". Не, той е шифрована телеграма, Бог говори чрез него. Макар и да не разбира какво му се говори, аз го разбирам, аз дешифрирам тази телеграма.

(- "Кажете ни защо човек трябва много пъти да се ражда и преражда? Защо е нужно да минава много пъти през една и съща опитност?") Всяко раждане на Земята и заминаване в другия свят са различни при различните условия, следователно в тях няма повтаряне на опитностите. Всичко се ръководи от една Велика разумност, която се отличава с голямо разнообразие. Като знаете това, за всичко благодарете! Тайната на живота се крие в благодарността. Всеки момент да благодарим за всичко, което ни се дава. Че страдаш – благодари, че се радваш – пак благодари, че си беден или богат – благодари. И когато получаваш нещо, и когато даваш, пак благодари. Аз не говоря за механичната благодарност. Правете всичко съзнателно, а не механично. Някой пита накъде да се обръща, като се моли на Бога. Като мислиш за Бога, ти си обърнат вече на изток – това е мистичният Изток. Пазете се от механичните разбирания на хората. И учените мислят механично. Докато не признаят, че и в най-дребните същества и явления има разумност, те все още ще бъдат роби на механичната мисъл. След хиляда години съвременните учени ще бъдат в положението на невежите; това показва, че много работа им предстои.

Учените на миналото са вървели по инволюционен път, т.е. от великото към малкото. Съвременните учени вървят по обратен път – еволюционен, т.е. от малкото към голямото. На границата на двете епохи е Христос. Идването на Христос ознаменува епохата на еволюцията. Христос е трансформатор на енергиите, които идат от Бога към човека. Без Христа човек не може да отиде направо при Бога – защо? Казано е, че Бог е огън всепояждащ. Същото се отнася и до слънчевата енергия. Ако въздухът и водата не трансформираха слънчевата енергия, ние не бихме могли да издържим на нея. Христос дойде на Земята да се справи със злото; Той пое отровата на злото и го смекчи. Затова Христос проля своята кръв, тя е квасът на живота. Чрез Неговата кръв се инжектираха всички хора, за да придобият новия живот, т.е. да се обновят. Този процес е бавен, но сигурен. Който казва, че и без Христос може да се спаси, той не разбира закона. Без Христос не може! Той е светлина, която огрява всички – и които вярват, и които не вярват. Разликата е само в това: които вярват, доброволно са отворили прозорците си за тази светлина; които не вярват, и до днес държат прозорците си затворени – едно е нужно: и те да възприемат тази светлина.

Христос казва: "Молете се на Господаря на жетвата да изпрати повече работници". Ще дойдат работници от Невидимия свят и като намерят готови души за работа, ще се вселят в тях и чрез тях ще работят. Идат новите идеи в света! Те влизат в стълкновение със старите – защо? Защото старото не иска да си даде своето царство. Обаче новите идеи идат с всичка сила и се налагат, те коренно ще преобразят живота. Старите системи ще се заместят с нови. Който приеме новите идеи, и той ще се измени – лицето му ще светне, ще придобие нов израз.

Ние сме в преходната епоха. Всички ще минем в новата епоха, ще заживеем по нов начин. Старите форми изживяха вече времето си. Старият живот няма материал за работа. Време е всички хора да повдигнат съзнанието си стъпка нагоре, за да дадат ход на Божествените енергии. Бъдещето носи добри условия, във всеки момент се отива от добро към по-добро. Всичко старо, всичко отрицателно – кражба, лъжа, ще изчезне. Шестата раса носи положителното в света. Казано е: "Онези, които чакат Господа, ще се обновят". Това, което става с въглена, за да се превърне в диамант, ще стане и с хората. Новият човек ще бъде като диаманта, ще свети и ще устоява на всичко.

"Блажени кротките, защото те ще наследят Земята." Кроткият се отличава с вътрешна мекота. Ако търсите Божественото, ще го намерите в мекия елемент – той иде в света. Мекият елемент работи вече между славяните. С други думи казано: Любовта работи между славяните. Божественият Дух слиза на Земята, главно между славянството, и носи новото за всички хора на Земята. Той ще се изяви чрез славяните. Какво означава думата славянин? Човек, който слави Бога. Славянин е онзи, който има отношение към Славата на Бога. Той е свързан със Славата Господня.

9.10.1938 г., Мусала

Божественият и човешкият свят

Размишление.

Две начала, два принципа съществуват в човека: човешки и Божествен. Когато човешкият принцип е отвън, а Божественият – отвътре, вие виждате истинския човек. Когато Божественият принцип е отвън, а човешкият – отвътре, вие се натъквате на големи противоречия. Човешкото, било в самия човек или в ближните му, се проявява по един и същи начин, вследствие на което неизбежно поставя всекиго в противоречия. Като се натъква на противоречия, най-после човек казва: "Не трябва да се живее за доброто, нито за благото на нашия ближен. Всеки човек трябва да живее за себе си". Започне ли човек да живее само за себе си, страданията неизбежно го следват. Мнозина мислят изключително за себе си, и въпреки това искат да бъдат щастливи. Това е невъзможно. При това положение не само че не могат да бъдат щастливи, но ще минат през големи страдания. Защо? Защото щастието се обуславя от Божествения принцип в света, т.е. от закона на Цялото. Невъзможно е човек да прилага закона на Цялото към една малка част и да бъде щастлив. Може ли човек да тръгне сам за планината и да носи със себе си всичко, което му е нужно за планинските условия? Иска ли да отиде поне за няколко дена на планината, той трябва да се присъедини към някоя група. Когато хората отиват групово на планината, всеки носи по нещо със себе си и по този начин задоволяват нуждите си. Колко може да носи един човек? Ето защо ние дохождаме до закона за Цялото и за неговите части, според който всеки човек има право да живее за себе си, ако едновременно живее и за Цялото, т.е. за колективното съзнание.

Като не разбират приложението на двата велики закона в света – законът за Цялото и законът за частите, хората изпадат в заблуждения и започват да мислят, че могат да оправят света. Оправянето на света е работа на Бога. Работата на човека е да оправи своя малък свят. Как ще го оправи? Чрез страданията. Като страда, човек се изправя. Той се е объркал толкова много в себе си, че за да се разплете, трябва да мине през страдания. Ще кажете, че Бог ще промисли за изправянето на човешкия живот. Вярно е, че Бог ще промисли и мисли за всички, но и човекът сам трябва да направи нещо за себе си. Какво ще придобие гладният, ако му кажете, че други ще промислят за него? В дадения момент той е гладен, не може да чака. Първо той ще помисли за себе си, а после ще очаква да му дойде хляб отвън.

Бог е промислил вече за човека, дал му е всичко в изобилие: светлина, въздух, вода, храна. От него се иска само будност, та да не пропуска времето за получаване на тия блага. Същевременно човек трябва да бъде здрав, за да се ползва от благата, които Разумната природа му дава. Някой се страхува да не му вземат хляба, да не остане гладен. Той не познава закона. Никой не може да отнеме хляба на човека. Отнеме ли го някой, десетократно ще му го дадат. – "Възможно ли е това?" Ако не вярвате, можете да го проверите. Ако този закон е човешки, ще го опитате и после ще повярвате. Ако е Божествен, първо ще повярвате, а после ще го опитате. Човешките работи първо се опитват, а за Божествените работи първо иде вярата, а после опитът. На същото основание казвам: за да обичате един човек, първо трябва да го познавате. За Бога е точно обратно: първо трябва да Го обичате. Щом обичате Бога, вие непременно ще Го познавате. Мнозина не познават Бога, защото искат първо да получат от Него блага, добри условия, и след това да Го обичат. Това е човешко разбиране. Първо ще обичате Бога, а после ще Го познавате, после ще получите Неговото благословение.

Следователно, когато Бог иска да застави хората да Го познаят, дава им страдания. Като не знаят това, те се натъкват на противоречия и страдания и се питат защо става така. Страданието не е нищо друго, освен грънчарство, в което човек мачка калта, за да направи красиви грънци. Като мачка калта, той непременно ще се изцапа, но в края на краищата ще извае хубави, съвършени форми. Като ги извае, той ги слага в пещта да се опекат, да станат здрави. Без печене грънците не издържат на условията. Всяка форма трябва да мине през ваене, през огън, за да се кали, да издържа на условията на живота. Без страдания човек остава суров материал, какъвто е глината, от която правят грънци. Дойдат ли страдания, суровият материал, от който човек е направен, започва постепенно да се формира, да се пече на огъня, докато се кали. – "Докога ще страдам?" Докато се усъвършенстваш, докато скръбта ти се превърне на радост. Миналите страдания са се превърнали вече в радост. Днешните страдания пък носят бъдещи радости.

Сега, като сте се качили на върха, вие имате слънце, но и вятърът ви придружава, иска да каже нещо. Слънцето се провира и през най-малките дупки на хоризонта, иска да ви види, да ви даде нещо от себе си. Защо? Защото ви обича. Не правите ли същото и вие? Когато обичате някого, вие го търсите навсякъде, искате да го видите, да му услужите нещо. Ако не обичате някого, вие съзнателно го избягвате, не искате да го видите. Какво ви казва вятърът? Вятърът ви казва, че трябва да бъдете справедливи, да излезете от материалния живот и да влезете в духовния, т.е. в живота на свободата. С други думи казано: жабата трябва да излезе от блатото, от материалния живот, и да влезе в живота на вола, т.е. в свободния живот. Щом се освободи от веригите на човека, волът отива в гората, свободно да пасе трева и да пие вода. За да пасе свободно трева, волът трябва да е орал на нивата.

Следователно, който не е страдал, няма право да се радва. Да страдаш, това значи да ореш на нивата. Да се радваш, това значи да пасеш свободно в гората. За да се радва, т.е. да пасе свободно в гората, преди всичко човек трябва да е орал на нивата си, т.е. да е страдал. Днес целият свят страда, разорава почвата, върху която ще сее семената на великите блага на живота. Мъглите, които се движат пред нас, които покриват върховете, представляват кармата на Европа. Докато съзнанието на съвременните хора не се пробуди и в тях не се яви желание да изпълняват Волята Божия, кармата им не може да се разреши. Докато не дойдат до съзнание да разберат, че Бог е вътре в тях, а не отвън, те няма да се освободят от страдания. Външният свят е човешкият, или тъй нареченият "малък свят", а вътрешният е светът на Любовта, или "големият свят". Когато безлюбието влезе в човека, Бог излиза навън, където работи по специален начин. Щом Бог излезе вън от човека, страданията влизат в него и той започва да се мъчи и да страда. Когато учителят е вън от класа, това подразбира, че и учениците са вън, разпръснати на различни места. Той се мъчи да ги събере на едно място. Събере ли ги в класа, влезе ли между тях, той започва да работи по друг начин. Тъй щото, когато е вън от човека, Бог работи по един начин – чрез изпитания и страдания. Влезе ли в човека, Той работи по друг начин.

Като сте дошли на Мусала, задачата ви е да се свържете с всички добри хора, които желаят подобрението на човечеството. После трябва да се свържете с всички същества от Духовния и от Божествения свят, които работят за повдигане на човечеството. Като се свържете с добрите хора на физическия свят, с разумните и възвишени същества от Духовния и от Божествения свят, вие ще започнете да мислите и да работите като тях. По този начин ще станете проводници на Божиите блага. Когато човек е свързан с добрите същества от трите свята – физически, Духовен и Божествен, той става маг. Достатъчно е да удари с пръчицата си, за да постигне всичко, каквото желае. Както мъглите се движат постепенно и разкриват хоризонта, така и магът отваря и затваря тайните врати на Природата.

Какво представляват мъглите в човешкия живот? Те не са нищо друго, освен противоречия. Щом Слънцето изгрее, мъглите се разпръсват. Щом Бог живее в човека, противоречията изчезват. Щом изчезнат противоречията, хората лесно се примиряват. Излезе ли Бог вън от човека, противоречията веднага го нападат. Докато има противоречия, никакво примирение между хората не може да стане. Докато житото е в хамбара, то не дава плодове. Посади ли се в земята, то дава изобилно плод.

И тъй, за да даде плод, човек трябва да вложи своите дарби и способности в работа, в движение. Където има динамика, там се очаква успех. Щом нещата са в статическо положение, никакъв успех не може да се очаква. Ще кажете, че трябва да бъдете добри, да се обичате, и т.н. Това са статически положения в живота. Не е въпрос да бъдете добри и да се обичате, но проявете доброто и обичта в себе си. Всички хора могат да бъдат добри и да се обичат, а не само някои. Както безброй росни капки, събрани на едно място и огрeни от Слънцето, образуват красива картина, така хиляди и милиони добри и любещи души образуват основата на величествената сграда на Любовта. Какво ще стане с лошите хора? И те са на мястото си. Лошите хора са енергични. Те заместват воловете. Те разорават нивите, за да могат добрите хора да ги посеят. Както волът оре нивите на физическото поле, така и злото оре нивите в Духовния свят.

Като ученици, вие трябва да се стремите към онзи живот, в който картините са живи, а не мъртви, на хартия нарисувани. Можете ли да се греете на огън, нарисуван на хартия? Грейте се на истинския огън, който топли. Някои цитират думите от Писанието, че Христос се е пожертвал за човечеството. Ако само цитирате тези думи, без да се преобразите, без да стане преврат във вас, те са огън, нарисуван на хартия. Тези думи трябва да оживеят за вас, да ви нажежат, от въглен да ви превърнат в диамант.

Днешният ден е начало на нещо ново, предисловие на нова епоха. Да се качва човек по високи върхове, това значи да се обменя със силите на Природата. Както човек отива на гостилница, да се нахрани физически, така той се качва по планините, за да се нахрани духовно. Освен физически, човек се обменя с енергиите на планината и духовно. Колкото по-духовен е той, колкото по-будно е съзнанието му, толкова и обмяната между него и Природата е по-правилна. Както човек се свързва с Природата, за да се обнови, така той трябва да се свърже и със съзнанията на възвишените същества, за да се поучава от тях. Щом дойде до положение да създаде правилна връзка с възвишените същества, човек знае как да се отнася и с по-долностоящите същества от него. За такъв човек се казва, че е готов да направи път и на мравката.

Мислете върху основната идея, казана днес – за човешкия и Божествения свят. Говорите ли за противоречия, търсете ги в малкия свят, където се проявява човешкото. Каквито противоречия и да имате, знайте, че в бъдеще те ще се допълнят и ще образуват едно цяло. Има ли някакво противоречие между точките на една и съща окръжност? Привидно съществува някакво противоречие. Защо? Защото едни от тях вървят нагоре, а други – надолу. Всъщност и едните, и другите образуват едно цяло. Всички точки на окръжността са в хармония помежду си. Както точките на окръжността имат еднакво външно и вътрешно отношение към нея, така също и човек трябва да има еднакво отношение към външния и към вътрешния свят в себе си, т.е. към малкия и към големия свят.

Обичайте Бога вън от вас и вътре във вас, за да Го познаете.

Тайна молитва

23 юли 1940 г., Мусала

Закон за частите и за Цялото

Казано е в Писанието, че Истината ще ви направи свободни. Днес всички хора искат да бъдат свободни, но не знаят по какъв начин да добият свободата си. Те казват: "Ние сме свободни да мислим каквото искаме и както искаме". Те са на крив път. Човек не е свободен да мисли както иска, нито е свободен да прави каквото иска. Човек трябва да мисли право. Ако пък върши каквото му дойде на ума и каквото иска, налага му се това, което не иска. Някой мисли, че е свободен да сече горите, но в края на краищата скъпо плаща за тази криворазбрана свобода. Човек има право да се ползва от сухите дървета, но не и от живите. Ще кажете, че като живее на Земята, човек има право да сече гори, да лови риба, да мели брашно, да произвежда вино, за да се прехранва. Човек има право да върши всичко, за да се прехранва, но проследете живота на воденичарите, на рибарите, на кръчмарите и вижте кой от тях е завършил живота си добре. – "Не е ли свободен човек да си избира занаят какъвто иска?" Човек е свободен да работи каквото иска, но в края на краищата носи последствията на своя избор.

Кой човек е истински свободен? Свободен човек е онзи, който, като го калят, не се каля. Колкото и да го калят отвън, той не губи равновесие. Щом не губи равновесие, калта сама по себе си се чисти. Свободен човек е онзи, който от никакъв огън не изгаря. Не е ли свободен, най-слабият огън го изгаря. Съвременните хора се намират под влиянието на своите страсти, пороци, заблуждения, криви мисли, и считат, че са свободни. Не, огън е това. Докато не мине през този огън и не се пречисти, човек не може да бъде свободен. Малкото дете, увито в пелени, не е свободно. Щом се изправи на краката си, то е свободно вече, може да се движи, дето иска. Като остарее, човек пак изгубва свободата си. Той иска сам да се движи, но не може: едва стане, залитне ту на една, ту на друга страна.

Не е страшно, когато краката на човека не държат и стават причина той да залита на една или на друга страна. Страшно е обаче, когато човек изгуби умствената си свобода и започва да залита. Няма по-страшно нещо от това, да изгуби човек свободата на мисълта си и да се поддаде на чужда мисъл. Често слушате някой да казва, че го болят глава, стомах, бъбреци и т.н. Това не е негово състояние. Той е възприел болките на някои страдащи, които са се оплаквали. Изобщо човек възприема и доброто, и злото еднакво, понеже те са еднакво силни. Те са космически сили, които работят в Битието. Мнозина смесват злото с греха. Това са две различни сили. Понякога грехът успява да подкупи злото, за да прояви силата си. Обаче доброто никога не се подкупва. Никаква сила в света не е в състояние да подкупи доброто.

Съвременните хора се оплакват от страдания и мъчнотии, които ги правят нещастни. Защо са нещастни? Защото са разместили нещата. Те са поставили човека по-високо от Бога и в него са вложили любовта си. Как можете да обичате повече този, който нищо не е дал за вас, от Онзи, Който ни е дал всичко? Обичайте баща си и майка си, братята и сестрите си, приятелите си, всички хора, но над всички поставете любовта си към Бога. Каквито жертви и да са направили хората за вас, никой не е направил това, което Бог е направил.

Казано е в Писанието: "Бог толкова възлюби света, че даде в жертва Своя Единороден Син, за да не погине всеки, който вярва в Него". Който обича света повече от Бога, той ще опита последствията на тази любов. Ако обичаш Бога по-малко от хората, и синовете ти ще те обичат по-малко. Ако мъжът обича жена си повече от Бога, в скоро време ще опита последствията на тази любов. Никой не може да обича ближния си повече от Бога. Защо? Защото тази любов носи разочарования. Да възлюбиш Бога, това е задача, дадена на цялото човечество. Ако хората страдат днес, причината за това се крие в тяхното непослушание. Непослушанието пък произтича от недостатъчната любов в човешкото сърце. Хората са недоволни едни от други благодарение на безлюбието. Всеки иска жертва от другите, но не получава. Само Любовта прави жертви. Човек се жертва, но от страх, а това не е истинска жертва. Жертвата трябва да бъде разумна. Ако не е разумна, тя не дава добри резултати. И любовта трябва да бъде разумна. Ако не е разумна, вместо добро, тя произвежда зло. Какво направи Яков с любовта си към Йосиф? Той събуди ревност в синовете си, заради което продадоха Йосиф.

Като ученици, вие трябва да се пазите да не изпаднете в погрешката на Яков – да покажете слабост към Йосиф. Всеки човек има по един Йосиф в себе си, когото обича повече от другите си синове. Яков обичаше Йосиф повече от другите си синове и не го пращаше на работа. Когато синовете му отиваха на работа, Йосиф оставаше при баща си. Заради тази привилегия братята му го продадоха на богати търговци, които отиваха в Египет. Там той лежа в затвор. После беше изкушаван от жена. Йосиф мина през трудни задачи, които разреши добре. Светът, през който човек минава, не е нищо друго, освен красива префинена жена. Който я погледне, веднага се влюбва в нея и пожелава да си поживее малко. Всеки може да си поживее в света, но ще опита последствията на този живот. За човека е казано, че е възлюбил човешката слава повече от Божията. Човешката слава заробва човека, а Божествената го освобождава.

Мнозина казват, че са свободни, че могат да правят каквото искат. Те не говорят истината. Защо? Защото свободата е достояние за всички живи същества. Щом е така, с какво право отнемате свободата на тревите, цветята, растенията и животните? Ще кажете, че човек, като възвишено същество, има право да използва растенията и животните. Ако камъкът е отговорен за това, че е паднал отгоре и е ударил някого, колко по-голяма е отговорността на човека за нещастията, които причинява на по-долностоящите от него. Не е достатъчно камъкът да се извини само за направената пакост, но той трябва да бъде буден, да се задържи известно време на мястото, докато мине човек по пътя. Любовта разрешава всички противоречия. Следователно, искате ли да бъдете свободни, прилагайте Любовта. Когато се подчинява от любов, човек всякога е свободен. Правите ли нещо, правете го от любов. Само по този начин ще бъдете свободни. Свободата на човека зависи от правата мисъл, а правата мисъл – от Любовта. Който люби, той мисли право.

Как се изпитва любещият човек? Чрез изпитания и страдания. Любовта се изпитва в живота. В това отношение животът е велико училище. Петър, един от учениците на Христа, казваше на своя учител: "Всички да се откажат от Тебе, аз никога няма да се откажа". Не се мина много време, любовта му се постави на изпит. За нищо и никакво той три пъти се отрече от Христа. С това се сбъднаха думите Христови: "Докле петелът пропее, ти три пъти ще се откажеш от Мене". Какво виждаме в характера на Христа? Голяма издръжливост и търпение. Той мина през три вида изпитания: в умствения, в духовния и във физическия свят. Не е лесно да бъде човек изложен на ударите и подигравките на цял полк войници. Цял римски полк се гавреше с Христа, докато най-после Го подложиха на разпятие – последното страдание. След това Христос възкръсна. Силен характер имаше Христос, заради което издържа на всички изпитания.

Къде е Римската империя днес? Къде е Христос днес? От Римската империя нищо не остана, но от Христа остана нещо, което вечно ще живее. Кръстът, на който разпнаха Христа, се въздигна и стана по-знаменит от цялата Римска империя. Днес всички хора носят кръст на гърдите си като символ на храброст и безстрашие. С това те искат да докажат, че следват примера на Христа. Римляните считаха кръста за нещо позорно, а след Христа той се прие като символ на смелост и благородство.

Съвременните религиозни хора се стремят към Христа. Те искат да следват Неговия път. За да следвате Христа, вие трябва да минете през Неговите изпитания. Много изпити предстоят на съвременното човечество, но то трябва да ги издържи. Щом ги издържи, положението му ще се подобри. Днес всички хора минават през своята отрицателна карма. В бъдеще те ще минат през положителни, т.е. през благоприятни условия на живота, наречени дихарма. Сегашният живот е живот на злото и на изпитанията, бъдещият ще е живот на Доброто и на Любовта.

Светът е пълен с блага, дадени от Бога. За да се ползва от тия блага, човек трябва да има отворени очи. Тази година ви се дават условия да се ползвате от великите Божии блага. За да не изгубите условията, вие трябва да избягвате услугите на чуждите коне. Всеки човек има кон, на когото може да разчита. Следователно дали слизате от планината, или се качвате, разчитайте на себе си. Конят представлява човешкият ум. Разчитайте на своя ум, а не на чуждите умове. Като слуша първо своя ум, а после ума на другите, човек дохожда до заключение, че това, което сам направи, е по-добро от онова, което другите могат да му направят.

Да се върнем пак към въпроса за свободата. Кога човек е свободен? Когато служи на Бога, т.е. на Цялото. Докато човек работи в името на Бога, всички са доволни. Щом направи нещо за някоя част, веднага се явява състезание. Където има състезание, там любовта отсъства. Където любовта отсъства, там идат ограниченията. – "Какво да правим, за да се освободим?" Дайте място на Божията Любов в себе си. Щом Божията Любов обхване човешката душа, любовта на човека минава в по-висока степен: от човешка в Божествена. Божията Любов прави човека силен. Тя му дава възможност да се справи със старите си навици, да изправи всичките си погрешки. Без тази Любов той ще бъде в положението на пушач или на пияница, който иска да се освободи от своята страст, а не може. Който може да се справи със своите слабости, той е силен човек; който не може да се справи със слабостите си, той е слаб човек. Както делим хората на силни и слаби, така и в човека различаваме две естества: Божествено – силно, и човешко – слабо. Божественото има крила, не се нуждае от кон или автомобил. Човешкото е слабо, затова търси превозни средства, т.е. външна помощ.

И тъй, разчитайте на Божественото в себе си, а не на човешкото, което търси външна помощ. Божият Промисъл има предвид всички души. Щом има живи хора в света, в каквито мъчнотии да изпадате, все ще се намери човек да ви помогне. Трябва ли тогава да се страхувате от живота? Всeки човек е готов за услуга на Божественото. Не само човек, но и животните са в услуга на Божественото.

През последните военни години трябваше да мина през града късно през нощта. Никой не можеше да се движи по това време из града без лична карта. Аз тръгнах сам, като отказах на предложението на генерала, в чийто дом бях гост, да ме придружи до дома. Аз исках да си отида сам. Обаче не зная откъде излезе едно голямо куче и ме последва. Когато дохождах до някой стражар, аз го поздравявах, а кучето отиваше близо до него и започваше да го обикаля. Стражарят отговаряше на поздрава ми и като виждаше кучето с мене, мислеше, че съм инспектор от полицията, който прави преглед. Така минах всички постове, без да ме спрат и да ми поискат лична карта. Кучето дойде до дома, където добре го нахраних. След това то си отиде и повече не се върна. Така то ми услужи и не стана нужда да ме изпраща някой.

Като знаете това, не отлагайте моментите да бъдете в услуга на Божественото. Не мислете, че сте слаби или бедни, за да бъдете в услуга на Великото в света. Що се отнася до Великото, и слабият, и бедният могат да му служат. Каква е разликата между богатия и бедния? Богатият е зрял плод, а бедният – току-що посадена семка. Като поникне, семката може вече да извърши някаква работа. И в земята да е, тя пак върши нещо. Ще кажете, че като уредите работите си, тогава ще служите на Бога. Започнете да работите още сега, без оглед на работите си. Уредени ли са работите ви, или неуредени, не е важно. Вие не трябва да губите време. Посадете семката и не се безпокойте. От нея ще израсте голямо дърво, което ще даде изобилно плод. – "Ама нямаме условия за работа." Условия всякога има. Важно е да имате желание за работа. Условия за възприемане на Любовта има всякога, но вие трябва да се нагодите да я възприемете. Щом се нагодите, вие ще я възприемете такава, каквато изтича от Бога. Всичко зависи от съзнанието на човека. Всеки възприема Любовта според степента на своето съзнание.

Нека остане в ума ви основната мисъл: обичайте Цялото и живейте заради Него. Щом обичате Цялото, ще обичате и частите, които влизат в Него.

24 юли 1940, Мусала

Рaдвайте се!

Йоан, 8-ма глава

Радвайте се на това, което става!

Не скърбете за това, което не става!

Всяко нещо, което става, е от Бога. Всяко нещо, което не става, е от хората. Щом нещо не става, не скърбете. Щом нещо става, радвайте се.

Радвайте се на едната глава, която имате; не скърбете, че нямате две глави, т.е. не скърбете за двете глави, които нямате.

На високо място с голяма раница не се качвайте! Който се качва на високо място с голяма раница, далече не може да отиде.

Засега това е достатъчно. Ако ви се даде повече, ще се натоварите много и няма да можете да се качвате нагоре.

Да слезем сега долу, да се радваме на онова, което става, и да не скърбим за онова, което не става.

6 август 1935, 5 ч. с.

Царският път на душата

Йоан, 10:12-22

Съблюдавайте следните четири неща в живота си:

● Пази свободата на душата си, силата на духа си, светлите мисли на ума си и добрите чувства на сърцето си!

● Гледай на добрите си постъпки като на скъпоценни камъни, които си придобил в живота си! Те са награда на твоя живот.

● Радвай се повече на пътя на Светлината, в който ходиш, отколкото на изгубения път на тъмнината, който си напуснал! Помнете: царският път на душата е добрата мисъл на духа.

● Радвай се повече на малкото, което расте и се увеличава, отколкото на голямото, което се смалява и изхабява.

Когато Слънцето изгрява, светлината се възцарява.

Когато Слънцето залязва, тъмнината се въдворява.

Съблюдавай разумния порядък на Божествената Душа, в който силата предшества свободата, свободата предшества светлата мисъл, светлата мисъл предшества добрите чувства, добрите чувства предшестват добрите постъпки. По този път се постига щастието, което търсиш.

Помни и не забравяй:

Ти не си пратен на Земята да глождиш изоставените кости на твоите предци.

Всяка разумна душа има свое определено място в света.

Бъди благодарен на това, което ти е дадено!

Изплитай своето благоденствие тъй, както паякът изплита своята мрежа.

7 август 1935, 5 ч.с.

Млад, възрастен и стар

Ще прочета 15-а глава от Евангелието на Йоан.

Тази глава няма пряко отношение към вас. В нея Христос изяснява на учениците Си причината на големите противоречия, на които те са се натъкнали.

Учениците на Христа очаквали да бъдат приети от света с венци, както мнозина са приемали, но не излязло така. Затова Христос казва: "Ако светът ви ненавижда, знайте, че преди вас Мене е възненавидял." На какво основание светът ненавижда учениците Христови?

Христос продължава по-нататък: "Ако бяхте от света, светът би любил своето; понеже не сте от света, но Аз ви избрах от света, затова той ви ненавижда." Помнете: слугата не може да седи по-високо от господаря си. "Ако Мене изгониха, и вас ще изгонят; ако пазят Словото Ми, и вашето ще пазят. Онези, които Ме ненавиждат, ненавиждат и Моя Отец." Значи светът не е познал Христа, не е познал и Бога. Мнозина се запитват защо не могат да обичат. Те не могат да обичат, защото не познават Любовта. Следователно който не обича, той е от онези, които гонят Христа. Каквото Бог изпраща до него, той все го гони. Той е от света. Щом мразиш, щом ненавиждаш – ти си от света. Щом обичаш – ти не си от света. Човек се движи между две състояния, между два момента: ту обича, ту мрази. Това всеки го е изпитал и се чуди защо е така. Христос е обяснил причината на тези противоречия в човешкия живот.

Както виждате, за всеки даден случай всяко нещо в живота може да се прояви по един или по друг начин. Виждате едно цвете, което току-що е цъфнало. Приближавате се до него и усещате неговия аромат, неговото благоухание. Вие го помирисвате и се радвате на неговата миризма. Вашата радост е радостта на самото цвете. След няколко дена отивате пак при цветето и усещате, че то мирише лошо. Защо? – Защото е започнало вече да гние, да се разлага, да изсъхва. Вие скърбите, защото самото цвете скърби. Ако не бяхте отишли при цветето, нямаше да изпитате неговата скръб, но същевременно нямаше да изпитате и радостта му. На другата година, когато цветето отново оживее и цъфне, вие пак го посещавате, пак изпитвате радостта му. Щом се отдалечите от него, то започва да гние, да съхне, да скърби. Значи когато посещавате цветята, те оживяват, цъфтят и се радват; щом ги напущате, щом се отдалечавате от тях, те започват да гният, да съхнат и да скърбят.

Преведете тази мисъл и вижте какво приложение може да има в живота. Вие се стремите към хубавото, което Бог е създал, както към цветята. Отивате при него, радвате се, благодарите за неговото благоухание. Щом поседите известно време при великото, красивото, вие веднага търсите друго нещо, искате да промените състоянието си и напущате хубавото, красивото. Като усети това, красивото започва да губи своето благоухание, вследствие на което се явява скръбта, страданието в живота. За кого посаждат житото в земята? За кого житото претърпява страдания? За кого става нужда да го мелят на воденицата? За кого месят брашното? За кого пекат хляба на фурната? Ще кажете, че житното зърно минава през страдания заради себе си. – Не, житното зърно е страдало в земята, на хромела, в нощвите, в огъня все за другите – да вземат от него всичко полезно, каквото съдържа, докато го поставят в затвор. Яденето е затвор за житото. Като вземете всичко, каквото житото съдържа, най-после го изхвърляте навън като непотребно. Докато е затворено у вас, житото плаче, скърби, а вие се радвате, скачате и пеете, защото използвате всичко, каквото съдържа то. Щом го оберете, както трябва, и го изхвърлите навън, вие започвате да плачете и да тъжите.

Следователно знайте, че когато се радвате и скърбите, не сте вие, които се радвате и скърбите: житото, което сте приели в себе си, се радва и скърби. В този смисъл вашата скръб ще бъде истинска само тогава, когато се поставите на мястото на житото. Докато не сте на неговото място, вие сте актьори, които играят чужди роли: излизате на сцената и представяте пред публиката страданието на житото. Обаче да представяте чуждите страдания е едно нещо, а сами да страдате е друго нещо. Да представяте страданията на другите хора – в това няма нищо реално. Реално е само онова, което в момента става. Следователно, когато дойдете на мястото на житото и започнат да ви мелят, да ви месят, да ви пекат, да ви ядат, тогава само ще разберете какво нещо е страданието. Тогава вие ще плачете и скърбите, а другите ще се радват. Скърбящият е житото, което се пече в пещта; който се радва, той пък яде опеченото в пещта.

Защо скърби житото? – Защото го пекат, защото го турят в затвор. Кога хората се радват? – Когато ядат от житото, което е минало през ред изпитания и страдания. Обаче радостта на хората още не е Божествена. Какво нещо е Божествената радост? – Когато е създал света, Бог го е украсил с безброй звезди, слънца и планети. Тогава Слънцето запитало Господа: "Каква ще бъде моята работа?" Господ му казал: "Твоята работа ще се заключава в това, когато сутрин изгряваш, на хората работа да занасяш." – "Ами като заляза, какво ще правят хората?" – "Тогава почивка ще им оставяш." Оттук ще извадите следното заключение: човек не може да работи, преди Слънцето да е изгряло, и не може да почива, преди Слънцето да е залязло. Всяко ново начало, всяко ново положение е работа, в която човек влиза. Всеки край, всяко завършено положение носи почивка. Когато завърши добре работата си, човек може да почива.

Често се говори за млади, за възрастни и за стари хора. С няколко думи ще представя какво нещо е младият, какво е възрастният и какво – старият.

Младият извира, възрастният тече, старият се влива.

Младият се ражда, възрастният расте, старият умира.

Младият пее, възрастният работи, старият пари събира.

Младият цапа, възрастният чисти, старият уроци дава.

Младият цъфти и връзва, възрастният зрее, старият плодове продава.

Младият на майка си пее, възрастният я утешава, старият надписи Ă закачва и знаменита я прави.

Това са мисли, които изразяват сегашното положение на хората. Тези мисли са подобни на законите, с които си служат в съдопроизводството. Когато някой човек направи погрешка или престъпление, законът веднага го хваща. И тогава, според еди-кой си член от закона, този човек се наказва или оправдава.

Ще дам още едно определение за младия, за възрастния и за стария. Младият е Любовта, възрастният – Истината, старият – Мъдростта. Бъди като тях!

Любовта дава, Истината разпределя, Мъдростта огражда.

Като не разбират тия положения, съвременните хора се натъкват на ред противоречия в живота си и се оплакват, че работите им не вървят гладко. На много хора работите не вървят гладко, но и речта им не върви правилно. Защо? – Защото местността, по която се движат, е планинска. Когато се изкачва по някоя планина, човек обикаля оттук-оттам, търси гладък, равен път. Той среща на пътя си различни препятствия, които му пречат да върви напред. Следователно, когато речта на човека не върви гладко, това показва, че в ума му едновременно изпъкват много мисли, които се сблъскват помежду си. Всяка мисъл иска да излезе напред, вследствие на което човек се спъва и речта му не излиза гладко. От всички мисли, които се сблъскват в ума на човека, той трябва да приеме само една, най-съществената и важна, и на нея само да даде ход. От много мисли, от много идеи човек трябва да приеме само една. Колкото по-малко идеи има човек, толкова по-гладко говори. Колкото по-много идеи има, толкова речта му е по-спъната, по-нервна. Всяка мисъл, всяка идея има тегло, което се отразява върху човешкия мозък. Колкото по-голямо е това тегло, толкова повече ще измъчи човека. Не е лесно да носи човек голям товар. Обаче не мислете, че всеки, който не може да говори, той има много идеи, много мисли. Често човек не може да говори добре и когато има малко мисли в ума си.

Всяка мисъл трябва да бъде поетична, музикална, т.е. да съдържа в себе си музика и поезия. За тази цел три фактора трябва да се хармонизират в нея: Любовта да е млада, Истината да е възрастна и Мъдростта да е стара. Ако тези три фактора не са в хармония помежду си, мисълта не може да върви гладко: тя е лишена и от музика, и от поезия. Когато мисълта на човека не върви гладко, и животът му не върви добре. Значи между мисълта и живота на човека има тясна връзка. Когато Любовта, Мъдростта и Истината не присъстват в човека, мисълта му не върви право. Любовта е вечно млада – тя никога не остарява; Истината е всякога възрастна – тя никога не се изменя; Мъдростта е всякога стара. Понятията на съвременните хора за млад, за възрастен и за стар коренно се различават от нашите. Според нас стар е онзи, от когото младият излиза. Възрастен пък е онзи, който излиза от стария. Понеже Мъдростта е стара, от нея излизат и Любовта, и Истината.

Ето защо под Мъдрост разбираме проявите на Любовта и на Истината. В този смисъл Мъдростта е всякога стара, без да се изменя. Обаче вие не можете да повтаряте, да изговаряте една дума няколко пъти по един и същи начин. Например можете ли да изговорите думата любов сто пъти наред с една и съща интонация, с едно и също вдъхновение? – Не можете. Ако на сто души трябва да кажете, че ги обичате, като дойдете до последните, вие ще бъдете вкиснати, недоволни от повторението на тази дума. На първия от тях ще кажете с най-голямо разположение, че го обичате, а на последния ще кажете същото с най-голямо неразположение и досада. Когато хората се вкисват в Любовта, това показва, че те са дошли до крайния предел на своята любов, до последния човек, на когото трябва да кажат, че го обичат. Когато хората говорят сладко в Любовта, това показва, че те се намират пред първия човек, на когото трябва да кажат, че го обичат. Първата дума, първата хапка е най-сладка.

И тъй, за да мисли право, човек трябва да има светлина. Когато Слънцето изгрява, той вижда ясно цялата местност около себе си и може вече да говори за нея, може и да я рисува. Докато Слънцето не е изгряло, и учен да си, нищо не виждаш, нищо не можеш да говориш за нещата. Каквото е Слънцето за физическия свят, такова нещо представлява Божествената светлина за съзнанието на човека. Щом тази Светлина проникне в човешкото съзнание, нещата стават ясни за него и той вижда всичко. Няма ли тази Светлина в съзнанието си, човек е в пълен мрак. Той казва: "Не виждам, не разбирам нещата." – Как да не виждаш? Как да не разбираш? – "Ако си на моето място, и ти няма да виждаш и да разбираш. Ако съм на твоето място, и аз ще виждам и разбирам като тебе." Който има Божествената светлина в съзнанието си, той сам за себе си свети. Който няма тази светлина, той носи малка свещица отвън, която ту запалва, ту изгасва и по този начин осветява своя път. Тази светлина изгасва и отново се запалва, вследствие на което човек се натъква на ред противоречия в живота си. Докато има противоречия, той всякога ще прави криви заключения за нещата. При такива разбирания животът не може да се обясни, нито може да се измени. Хората се нуждаят от нови разбирания, които да внесат радост и веселие в техния живот. Иначе животът ще остане за тях винаги неразбран, лишен от светлина, от радост и веселие. Такъв е животът на болния, на умрелия, на фалиралия търговец. Болният на хоро не ходи. Умрелият с никого не говори. Фалиралият търговец никому милостиня не прави.

Какво представлява тогава животът на съвременните хора? – Животът на съвременните хора е красиво занимание за напредналите Същества. Това, което за хората представлява неразбория, за напредналите Същества е предметно учение. Те оформят неразбраното и после го предават на хората в стройна, красива система. Ако напредналите, разумните Същества не го разберат, хората по никой начин не могат да го разберат. В това отношение човек представлява жива, написана книга, от която всеки може да чете. Само той не може да чете от своята собствена книга. Защо не можете да четете от вашата книга? – Защото написаното е на гърба ви. Кой как мине покрай вас, дойде зад гърба ви и започва да чете, да се чуди кой е написал тия ценни работи. Гърбът на човека представлява дрехата на неговото минало. Вие можете да прочетете написаното на тази дреха само когато я съблечете. Това може да стане при условие, когато някой мъдрец пожелае да купи тази дреха. Тогава мъдрецът ще разкопчае дрехата и ще я съблече от гърба ви. Обаче мъдрецът предварително ще се уговори за цената на вашата дреха.

Скъпо струва дрехата на вашето минало! Щом я продадете, ще облечете нова, чиста дреха. Като не знаел какви ценни неща съдържа старата дреха, човек се е считал за нещастен, недоволен, сърдел се е на този, на онзи. На кого може да се сърди човек? – Човек може да се сърди само на онзи, който го обича. Той не може да се сърди на онзи, който не го обича. Следователно човек може да обича само онзи, на когото се е сърдил. По никой начин той не може да обича човек, на когото не се е сърдил.

9 август 1935, 5 ч. с.

Две естества

Йеремия, 8-а глава

Йоан, 17:10-22

В прочетената глава от пророк Йеремия нещата се описват според неговото вътрешно схващане. Пророкът предава нещата, както ги вижда, и то от такова разстояние, от което най-добре ги схваща. Той вижда какво правят хората, но не намира изходен път от положението, в което се намират. По отношение на хората пророкът се намира в положение на кредитор, който има да взема. Той знае само, че трябва да му се плати, но как ще му се плати, не се интересува. Докато длъжникът не плати дълга си, между кредитора и него не могат да се възстановят правилните отношения. Докато длъжникът не плати дълга си, кредиторът не може нищо да му проповядва. Каквото и да му проповядва, длъжникът не иска да слуша.

Разбойници хванали един американски мисионер, който започнал да им проповядва. Той искал да ги запознае с Евангелието. След като слушали известно време тия проповеди, главатарят на разбойниците казал: "Много хубаво говориш, но пари ни трябват. Само с красиви думи тази работа не става. Пари ни трябват!"

Сега и вие не трябва да живеете с илюзии като този американски мисионер, че хората, между които живеете, лесно ще се споразумеят, лесно ще заживеят братски. Лесно е да се каже, че работите ще се оправят, че Царството Божие ще дойде на Земята, че хората ще станат братя помежду си, но мъчно се постига това. Днес, докато сте на Земята още, това е непостижимо. Това не стана във времето на Христа, няма да стане и във ваше време. Вие искате да постигнете тия неща още днес. Нито в сегашния живот, нито в бъдещия може да се говори за идване на Царството Божие на Земята. Защо? – Защото не сте готови още за Новия живот – за живота на безсмъртието. Докато живее само в плътта си, човек никога не може да придобие безсмъртие.

Бог създаде човека и го направи от две вещества: от материя, т.е. от плът, и от Дух. Казано е в Писанието: "И направи Бог человека от пръст; и вдъхна в ноздрите му дихание, и той стана жива душа." Пръстта всякога ще си остане пръст. Тя не може да наследи Царството Божие. Това, което е от земя, на Земята ще си остане, няма да влезе в Царството Божие. "Плът и кръв няма да наследят Царството Божие." Като не знаете това, вие се стремите към Земята, работите само за вашето физическо тяло. Като поотслабнете малко, като видите, че лицето ви е пожълтяло, очите ви са хлътнали, сърцето ви е отслабнало, вие веднага се уплашите. Няма защо да се плашите – това са все материални работи. Трябва ли да се плашите, че един от прозорците ви е счупен? Трябва ли да се смущавате, че някой ви е казал една обидна дума? Това са материални работи, пред които човек не трябва задълго да се спира.

Какво представляват съвременните хора? – От сутрин до вечер те се разправят изключително с материални работи: кой бил по-добре облечен и нахранен, кой имал по-хубава къща, кой заемал по-високо обществено положение, и т.н. Като погледнете човека, отвън той изглежда благочестив, смирен, а отвътре бушува, смущава се духът му, вследствие на което вътрешно той се раздвоява. Обикновено човек се стреми да се покаже такъв, какъвто не е в действителност. Каквото и да прави обаче, докато дава предимство на плътта, на животното в себе си, той все животно ще си остане. То мисли единствено да задоволи своите нужди, а за Царството Божие ни най-малко не се приготвя. Животното иска хляб, за да задоволи нуждите си. Щом задоволи глада си, за нищо друго не мисли.

Второто естество на човека е неговото духовно, т.е. Божествено начало. Божественото в човека има стремеж към великото, към възвишеното в света. Когато се казва, че Духът не отпада, разбираме Божественото, духовното начало в човека. Само то не отпада. Всички подтици, всички стремежи в човека се дължат на Божественото в него.

Всички хора се намират пред една задача – да се справят с материалната каша на своя живот. Те не са пратени на Земята да живеят в тази каша, но да я използват за създаване на по-добри условия в живота си. С тази каша те могат да измажат къщите си, да ги изчистят, да ги направят удобни за живеене. Не е въпрос човек да се меси в тази каша, но трябва да я тури на работа. Това ще бъде опит, чрез който ще познаете каква е вашата вяра, колко сте търпеливи. Вярата на някои хора е като тази на заека. Заекът не може да разчита на своята вяра, нито на своята сила. Единственото нещо, на което заекът може да разчита, това са неговите дълги крака. Щом види опасност, той трябва да бяга – нищо повече. За заека бягането е свързано с мисълта. Щом бяга, той може и да мисли.

Човек трябва да мисли право. Правото мислене подразбира съпоставяне, последователност между фактите. Дошъл един човек на планината и от голяма ревност един от братята му забранил да пуши тютюн. Той се оплаква, че му забранили да пуши. Казвам: този, който ти е забранил да пушиш, сам не е разбирал какво трябва да прави. Ето, виж, тук на десетина места са наклали малки огньове, запушили са цялата местност, а на тебе казват да не пушиш. Техните огньове димят повече, отколкото твоята цигара. Както те имат право да палят огньове, така и ти имаш право да пушиш. Какво лошо има в това, че един човек е запалил цигара? – Той носи огъня в устата си. С това той иска да каже, че си приличате. Неговият огън е в устата, а вашият – отвън. Ще кажете, че не е позволено да се пуши тютюн. Не е позволено да се пуши тютюн, но и живи клекове да се горят не е позволено. Не е въпрос да се оправдава пушенето на тютюн, нито пък може да се забрани кладене на огън.

Ние не сме против огъня, но поддържаме идеята, че огънят трябва да е без дим, без пушек. "Възможно ли е това?" – Ако днес не е възможно, в бъдеще ще е възможно. Това значи да дойдем до електрическата енергия. Само електрическата енергия може да даде огън без дим. Тъй щото, когато искате да забраните на някого да пуши, дайте му една по-висока идея от обикновената. Кажете му, че той може да пуши, но нека намери такъв тютюн, който да не дава дим и да не съдържа в себе си никакво наркотично вещество. Като кажете така, в този човек ще се събуди нова мисъл и той ще започне да мисли. На всеки трябва да се даде свобода да се прояви според съзнанието си. Не упражнявайте никакво насилие върху съзнанието на човека. Всеки трябва доброволно да прави това или онова.

И наистина, всеки се стреми към свобода. Кога може човек да бъде свободен? За да бъде свободен вечер, като си ляга, леглото му трябва да бъде два пъти по-широко, отколкото е той сам, за да може лесно да се обръща на една или на друга страна. Ако леглото е широко, колкото тялото му, по никой начин той не може да бъде свободен. Ако дадат на човека храна, колкото на пчелата, може ли той да бъде свободен? – Не, за човека е нужна храна, колкото за 50 000 пчели най-малко. Само при това положение той може да бъде свободен. Щом яде повече от пчелите, човек ще свърши повече работа от тях. Значи свободата на човека е в зависимост от условията, при които се намира. Тия условия могат да бъдат външни и вътрешни.

Религиозните хора говорят за свобода, за Любов, за идване на Царството Божие на Земята, но тяхното разбиране по този въпрос е физическо, материално. Според тях идването на Царството Божие на Земята е подобно на излизането на човека от неговата стара бедна колиба и на влизането му в нова, голяма, богата къща. Каква е разликата между новата и старата къща? – Новата къща ще има повече стаи, по-хубава наредба, по-големи прозорци и т.н. Трябва ли да проповядвате на човека, че като дойде Царството Божие на Земята, той ще има нова, по-хубава, по-голяма къща от старата колибка? Ако е въпрос за нова къща, още днес той може да има такава. Не е нужно Царството Божие да дойде на Земята, за да има човек нова къща. Трябва ли да проповядвате на някого, че в идното прераждане ще има хубава голяма къща? – И в този живот той може да има нова хубава къща. Не е нужно да умре човек, да се роди втори път, за да има нова къща. И в новата къща той ще бъде такъв, какъвто е бил и в старата колиба. Важно е, като влезе човек в новата къща, да се измени, да се прероди вътрешно. Тогава новата къща има смисъл. Тогава само идването на Царството Божие на Земята се осмисля.

И котката живее заедно с господаря си, яде от същия хляб, от който господарят яде, но все котка си остава, все същите навици си запазва. Като хване мишка, направо с козината я изяжда. Докато е господарят Ă в стаята, тя не смее да пипа нищо, дава вид, че се е възпитала. Щом господарят излезе от стаята, тя веднага намира сиренето или кашкавала и си хапва от него. Като види, че господарят влиза в стаята, тя веднага излиза вън, като че нищо не е пипала.

В процеса на развитието си човек трябва да изучава, да наблюдава състоянията си и да се пази от тях. Не само обикновените хора, но и напредналите Същества се поддават на състояния, които са вредни. Едно от тия състояния е унилост, апатия. Това състояние се дължи на материалното естество на човека. Щом попадне под това състояние, човек се усеща слаб, немощен. Каквото предприеме, не може да го свърши. Дигне един товар, веднага го слага на земята – намира, че е тежък за него. Той изпада в положението на дете. Обаче това, което за детето е тежко, за възрастния не е тежко. Следователно унилост, апатия, неразположение, тъга – това са обикновени състояния, присъщи на материалното, а не на духовното естество на човека. Докато е само в материята, човек ту скърби, ту се радва. Той е изложен на постоянни промени. Каквато е скръбта, такава е и радостта му.

В живота на Духа обаче тези бързи промени – от скръб на радост и от радост на скръб, са изключени. Духовният живот изключва резките промени. Когато Христос казва, че душата Му е прискърбна до смърт, това се отнася до материални, до човешки работи. Той се моли, търси начин да излезе от едно състояние и да влезе в друго. Много неща научи Христос на Земята. Той знаеше теоретически много закони, но тяхното приложение научи на Земята. Да опиташ, да превъзмогнеш, да преустроиш нещата – това е истинско знание. Христос казва: "Както Ме е Отец научил, това правя." Той приложи знанието, което е добил от Отца, но много неща научи и от хората. Като дойде на Земята, хората започнаха да Го учат, затова Той казваше: "Докога ще ви търпя?" При Него идваха мнозина и Го запитваха: "Може ли човек да напусне жена си? Ето, хванахме тази блудница в престъпление. Според закона на Мойсей трябва да я убием с камъни. Ти какво ще кажеш?" Христос трябваше да отговаря на много въпроси.

Като засягам тия въпроси, с това ни най-малко не искам да ви създавам нови противоречия. Аз не искам да предизвиквам и вашите противоречия, защото дъното на реката, през която тече вашият живот, и без това е кално. Който влезе във вашата река, без да иска, той все ще раздвижи тази кал, ще размъти водата ви. В който дом влезете днес, все ще раздвижите тази кал. Представете си: млад, красив момък влиза в едно благородно семейство, което има две красиви моми. Ако не умее да се държи добре, момъкът ще смути целия дом, т.е. ще повдигне калта от дъното на техния живот. Ако млада, красива мома влезе в един дом, дето има няколко момци, с незнанието си да се обхожда добре тя ще размъти техния живот, ще смути умовете на всички.

Ще кажете, че момъкът или момата са се влюбили. Че и котката се влюбва. Като види сиренето, и тя се влюбва. Щом се влюби в сиренето, тя веднага го задига. И котка, и човек могат да се влюбят и да смутят един дом, да размътят неговата вода, да повдигнат калта от дъното на неговия живот. Без да иска, всеки може да смути някого. Защо? – Защото на дъното на всеки човешки живот има утайки, които лесно се размътват. Като се размъти дъното на този живот, човек казва: "Защо трябваше да стане това нещо? Не можа ли да се избегне по някакъв начин?" – За да не става това нещо, човек трябва да се справи с мътилката на своите желания. Да се справиш със силите и теченията на своите желания, това значи да ги организираш. Че си влязъл в един дом, че си погледнал красивите моми – това не е лошо. То не може да причини раздвижване на калта. Калта се е раздвижила от това, че като си погледнал една от красивите моми, ти си я пожелал за себе си и си помислил, че ще бъдеш щастлив с нея. Не само че няма да бъдат щастливи, но и двамата ще бъдат нещастни и ще се намерят в чудо – какво да правят, за да излязат от това положение. Момата ще каже: "Ти ме взе от майка ми, която ме обичаше. Обещаваше ми много неща, но нищо не изпълни. Ти ме направи нещастна, ти разби живота ми." И момъкът ще каже същото на момата: "Докато бях при майка си, бях любим на нея. Ти ми обеща любовта си, но не ми я даде. Сега съм нещастен, самотен, измъчен в живота."

Като изнасям тия примери от живота, искам да бъдете разумни, правилно да разбирате. Когато се гради къща, избират здрави греди. Ако някоя от гредите се окаже слаба, тя се счупва и не издържа тежестта, която поставят върху нея. Кой е виновен в случая: гредата или онзи, който гради къщата? Много от човешките желания са също така слаби, неиздържливи като върбовите греди. Турите ли такова желание при строежа на вашата къща, в скоро време то ще се огъне, няма да издържи. Кой е виновен за това: желанието или вие, които поставяте това желание за основа на вашия живот? Какво трябва да правите тогава? Или какво се изисква от вас? – От всеки човек се изисква разумност.

Влизате в една гостилница, изваждате кесията си и виждате, че имате пари само за един обяд. Разумността ви налага да хапнете толкова, колкото парите ви позволяват. Ама гостилничарят бил добър човек, той ще ви даде на кредит да ядете, колкото искате. Не, ти ще разчиташ на това, което имаш, а не на добрината на гостилничаря. Че е добър човек, това е друг въпрос. Редът на гостилничаря е съвсем друг. Той е написал едно обявление: "Днес с пари, утре без пари." Някой има 50 лева в джоба си. Влиза в една гостилница и казва: "Днес ще си заръчам богат обяд. Ще се нахраня като аристократ. Че за утре няма да имам парче хляб, не искам да зная. За утрешния ден Бог е промислил." – Да, Господ е промислил. Той е определил да прекараш утрешния ден в пост. Тогава ти ще започнеш да роптаеш защо Господ е наредил така. Господ е наредил добре, но защо ти не разпредели парите си, да ти стигнат за няколко дена? Ти трябваше да отидеш в някоя евтина гостилница, дето обядът струва десет лева. С тия 50 лева ти щеше да прекараш пет дена.

В Божествения свят нещата са строго определени. За всяко нещо има определено време, място и средства. Там нещата не стават механически. В Духовния свят, когато един яде, все едно, че всички ядат. Там няма завист. В който дом на Духовния свят влезете, никъде няма да намерите излишък. От това, което сутринта са купили, до вечерта нищо не остава. Ако остане нещо, гледат веднага да го раздадат. На другия ден се купува ново. На Земята обаче не е така. Тук всеки гледа да се осигури за утрешния ден. В Божествения свят осигуровки не съществуват. Земният порядък се различава коренно от Божествения. Ако искате да постъпвате според законите на Божествения свят, всички хора трябва да бъдат готови, да разбират законите на този свят и да се съобразяват с тях. Например вие имате едно кило маслини. Дойде някой ваш ближен в дома ви, беден човек. Вие искате да му помогнете и като се ръководите от Божествените закони, давате цялото кило маслини на вашия ближен, без да мислите за утрешния ден. Той взема маслините и не се замисля какво остава за вас, а гледа по-скоро да си отиде, да не би да го извикате назад, да си вземете част от маслините. И който дава, и който взема, трябва да постъпва според законите на Божествения свят. Не е нужно да дадете цяло кило маслини на един човек. На всекиго ще дадете по малко.

С този пример аз само обръщам вниманието ви – да знаете каква е Волята Божия. Волята Божия седи в това – да разберете реда и порядъка в Божествения свят и да живеете според този порядък. Като живеете по този начин, ще видите, че не сте далече от Царството Божие. Вие очаквате да дойде Христос втори път на Земята и тогава да влезете в Царството Божие. Христос и днес може да дойде на Земята и вие още днес можете да влезете в Царството Божие. Колкото е възможно това да стане след хиляди години, толкова е възможно да стане и днес. Някой очаква всичко от Христа, от Бога, като от свой Баща, Той да му помогне. Обаче когато Баща им дойде при тях, ще види, че някои още спят. Като погледне към тях, Той ще каже: "Нека си поспят тези деца." Много хора спят по 12 часа на ден. Ако всеки час е равен на сто години, значи те спят цели 1200 години. През това време Баща им чака да се събудят от този дълъг сън.

Христос казва: "Не съм вече на света: Аз ида при Тебе." Значи Христос напуща света и отива при Отца Си. С това Той иска да каже, че напуща човешките разбирания, човешкия ред на нещата, и отива в Божествения свят, дето съществува друг ред и порядък. "Отче святий, опази в името Си тия, които Ми даде, за да бъдат едно, както ние." Когато всички станем едно, тогава сегашният и бъдещият живот ще представляват един велик, непреривен живот. В действителност между сегашния и бъдещия живот няма разлика. Животът на малкото дете и на възрастния човек е един и същ. Разликата е само в разбиранията им. Детето има едни разбирания за живота, а възрастният – други.

Като говоря за двете човешки естества, мнозина мислят, че могат лесно да се освободят от първото си естество – от естеството на плътта. Каквото и да се говори, каквото и да се пише в Свещените книги, невъзможно е човек да се освободи от естеството на своята плът. Борбата между плътта и Духа всякога е съществувала и ще съществува. Животът на Духа и животът на плътта, колкото и противоположни да са един на друг, толкова са и необходими за човешкото развитие. Без живота на плътта не може да има никакво развитие, никакъв прогрес. Оставете настрана плътта. Не се смущавайте от нея, но стремете се да я подчините на Духа – тя да му слугува. Възпитавайте плътта си във всички направления. Като ядете, разумно яжте. Всякога оставайте малко гладни. Не е въпрос да се измъчвате, да гладувате, но да оставате поне малко гладни. Ако хлябът е сух, турете го на пара да омекне; ако е мокър, турете го на огъня да се опече; ако е малко прашен, оцапан, измийте го с гореща вода.

Ако нямате нищо друго, освен хляб, представете си мислено, че на масата пред вас са сложени маслини или круши и че от време на време си вземате по една маслинка или круша. Ще кажете, че това са илюзии. Не, не са никакви илюзии. Хлябът съдържа в себе си всички хранителни материали. В него ще намерите всичко, каквото пожелаете. Ако отидете в една гостилница, ще намерите голямо разнообразие, но това разнообразие се отнася само до формата, а не до същността. Хлябът съдържа всичко, каквото различните ястия съдържат, само че представени в друго състояние, а не както в сготвените материали. Хората днес употребяват бял, черен хляб, симид, баклава, но всичко това е приготвено все от тесто. Засега най-добрата храна, най-доброто ядене е хлябът. Днес хлябът има право на гражданство навсякъде. Човек може да живее само с хляб. Въпреки това, когато има само хляб, той не е доволен. Каквото и да яде, човек трябва дълго време да дъвче храната си. Мнозина ядат кокошки, агнета. Те могат да ядат всичко, каквото желаят, важно е обаче дали самите кокошки и агнета са съгласни да ги колят. Всяко нещо, което вършите, трябва да бъде съзнателно.

Като говоря тези неща, мнозина от вас бързат, искат да ги споделят със своите близки и познати. Вие не подозирате на какви мъчнотии се излагате по този начин. Като изнасяте своята сила, своите знания и богатства пред хората, с това събуждате в тях желания и те да имат същите блага. Естествено е човек да желае да бъде богат, силен, учен. Всеки може да има тия блага, но съществува известен ред, по който нещата се придобиват. За да бъде богат, силен или учен, човек трябва да разполага с известни възможности в себе си за придобиване на това богатство. Между него и всяко едно от тия блага трябва да има известно съответствие. Богатството, знанието представляват товар, за носенето на който се изисква сила. Който има здрав гръбнак, само той може да носи тия блага на гърба си. Който няма здрав гръбнак, той трябва да носи товар според силите си.

Всяка идея има своя определена тежест. За да не изпитвате дълго време тежестта Ă, вие трябва да я пуснете на свобода, да не я държите затворена. Идеите са семена, които трябва да се посадят, за да израстат и да дадат плодове. Защо ще храните идеи, ако не можете да ги посадите? Или защо ще ги садите в почва, която не благоприятства за тяхното растене и развитие? Разумността изисква да посаждате идеите си на добра, на благоприятна почва. Добрият човек представлява плодородна нива, разработена почва, на която можете да посаждате Божествените идеи. Не сейте свещени, Божествени идеи при неблагоприятни условия. Срещнете ли целина, сейте на нея бодили. Колкото бодили имате в себе си, сейте ги на такава почва. И бодилите трябва да растат.

Съвременните християни проповядват това, което не изпълняват. Това значи: те сеят добри семена на лоша почва, при неблагоприятни условия. Това не е за осъждане. Можете ли да осъждате човека за това, че яде? Като яде, човек все ще се изцапа. И после ще търси начин как да се изчисти. При това положение човек все ще се натъкне на известно противоречие. Големите противоречия в живота се дължат на факта, че хората не разбират каква е Волята Божия. Като не разбират в какво се заключава Волята Божия, те искат да наложат своята воля, искат да изменят реда и порядъка на нещата в живота. Те искат да подчинят Божествения ред и порядък на човешкия. Това е невъзможно! Бог всичко дава доброволно. Той задоволява нашите нужди, но по никой начин не позволява да подчиним Божественото на човешкото. Ние трябва да приемем Божественото в себе си – няма друг изходен път.

Радвайте се на Божествения живот, който прониква във вас! Задачата на всеки човек седи в това, да вижда Божественото в себе си и да Го разбира. Ще дойде ден, когато всички хора ще дадат ход на Божественото начало в себе си, ще приемат Божествения ред и порядък. Дойдат ли до това положение, хората ще придобият онзи вътрешен мир, към който се стремят. Трябва ли след това да им се проповядва? Какво ще говорите на любещия за Любовта? Да кажете на някого, че хората трябва да се обичат – това значи да го накарате да дава. Любовта подразбира два момента: или дава, или взема. Когато двама души се обичат, единият дава, другият взема. Който обича – той дава; когото обичат – той взема. Любов има и в даването, и във вземането.

Ако посетите някой болен, вие ще изразите любовта си, като вземете нещо от него. Какво ще вземете от болния? – Ще вземете временно поне болката му и той ще се облекчи. Ако сте силен човек, вие вземате болката му и я впрягате на работа. След това вземате камшика и подкарвате колата. В дадения случай болестта играе роля на кон. Кой как види този кон, ще намери, че е добър, работен. Обаче всеки човек не може да впряга болестта на работа. Според съвременната медицина всяка болест се крие в кръвта на човека. Според нашите твърдения обаче всяка болест, впрегната в колата като кон, може да се предаде на всеки човек. Достатъчно е да застанете зад коня, за да ви ритне с крака си и да ви причини болка. Следователно болестта може да се уподоби на здрав, красив, енергичен кон, пълен с живот, който не знае как да управлява своята енергия.

Съвременните хора се плашат не само от болести, но те се плашат от страдания и от мъчнотии. На какво се дължат някои от страданията и мъчнотиите на хората? Те се дължат на силните желания, които имат в себе си, но за които нямат средства, нямат сили да ги реализират. Щом нямате възможност да реализирате желанията си, подарете ги на някого, той да ги реализира. За да поддържате едно силно желание в себе си, нужни са много средства. Скъпо струват силните желания! Дойде на ума ви някоя красива мисъл, някоя велика идея, но вие сами не можете да я реализирате. Щом не можете да я реализирате, кажете я на някого, той да я реализира вместо вас. Вие я държите в себе си, чакате благоприятни условия за реализирането Ă и като не успеете, страдате, измъчвате се. Няма защо да страдате. Кажете я на някого и радвайте се, че той ще може да я реализира.

И тъй, когато не можете да се справите с идеите, които дохождат в ума ви, направете това, каквото овчарят прави. Един овчар има сто овце. Всяка година овцете му се увеличават. След десет години той има хиляда овце, после овцете му стават две хиляди, три хиляди и т.н. Какво прави тогава овчарят? Той избира най-хубавите овце и ги продава. Правете същото и вие. Какво ви пречи да изнесете вашите желания на пазара, да ги продадете и да ги превърнете в пари? На много от вашите желания е определено да бъдат продадени и по този начин да поддържате живота си. На много овце е определено да станат жертва за господаря си. Да станат жертва, значи да бъдат продадени, да бъдат изядени. Ако хора не ги изядат, вълци ще ги изядат, микроби ще ги изядат. Кое е по-хубаво? Като умре човек, и него изяждат. Кой го изяжда? Земята изяжда човека и затова казват, че земята го поглъща. Когато турят човека в гроба, същества от нисша култура го изяждат. Кое е по-добро за човека: млад ли да умре, или стар? Млад ли да го изядат, или стар?

Христос казва: "Ако не ядете плътта Ми и не пиете кръвта Ми, нямате живот в себе си." Ако Христос трябваше да бъде изяден, можете ли вие да избегнете това изяждане? Всеки човек ще бъде изяден. Не е важно дали човек ще бъде изяден, или не. Важно е обаче онези, които ви ядат, да станат едно с вас, да приемат вашия живот. "Който не яде плътта Ми и не пие кръвта Ми, няма живот в себе си", казва Христос. Този стих не е само мистичен. Той съдържа в себе си една реална страна, която ще разберете в бъдеще. Сега няма да се спирам върху тази страна на стиха, за да не изпаднете в заблуждение. Под плът и кръв Христос разбира онази вътрешна, духовна сила, която излиза от човека и храни другите хора.

Сега, каквото и обяснение да се даде на този или на онзи стих от Евангелието, ако имате разбиранията на хората от света, нещата пак ще останат неразбрани. Защо? – Защото тия хора са в противоречие с Божествения ред на нещата. За себе си те са прави, но не и по отношение на Абсолютното. Както и да гледат на нещата, страданията и върху тях ще дойдат. Никой не може да се освободи от страданията. Те са благо за човешката душа, защото са условия за пробуждане на съзнанието. Когато съзнанието на човека се буди, едновременно с това Божественото начало в него взема надмощие над човешкото. В това отношение страданията са от голяма полза както за отделния човек, така и за цялото човечество.

Човек се стреми към знание, към по-добри условия на живота. Това е естествено. Знанието носи светлина. То дава възможност на човека съзнателно да служи на Бога. Мнозина мислят, че първо трябва да наредят работите си и тогава да служат на Бога. Не, служи на Бога всяка минута, всеки час, при каквито и условия на живота да се намираш. Ако чакаш да се наредиш, че тогава да служиш на Бога, ти ще изгубиш и тия благоприятни условия, които имаш сега. Аз ви навеждам на тази мисъл, за да помните винаги, че вие сте конци, тънки като паяжина. Ако не се съединят в едно, тия конци няма да издържат на външните бури и ветрове, на външните сили. Хиляди конци, съединени в едно, образуват нещо здраво, издръжливо. Ако живеете всеки за себе си, ако не се обедините, вашата сила ще бъде като тази на паяжината и ще свършите толкова работа, колкото паякът свършва. Обаче ако всички се обедините в едно, ще свършите определената работа за Бога. Божията работа се върши от много хора, а не само от един човек. Много хора са определени да свършат Божията работа и те ще дойдат!

Когато от Невидимия свят слязат работници за този свят, те търсят съответна почва, съответни условия. Съответните условия са хората, готови за работа. Колкото повече готови хора, колкото повече работници има на Земята за Божието дело, толкова повече ще дойдат и от Невидимия свят. Когато небесните жители дойдат на Земята, те ще наредят работите на земните жители. Човек гради къщата си и ако се окаже добра, разумното влиза да я нареди. От всички се иска градеж. И едните, и другите ще градят. Станете добри работници, за да заслужите великото благословение. Какво ще правите един ден, когато Бог вземе всичко, каквото ви е дал? Ако имате жена, ще я вземат; ако имате син, ще го вземат; ако имате дъщеря, ще я вземат. Най-после ще вземат и тялото ви. При това положение вие ще се уплашите, ще се смутите, ще се чудите какво да правите.

Сега ще направя сравнение между вашето положение и това на малкото дете, което всеки ден расте по малко и дохожда до онази възраст, при която физическото растене спира. Представете си, че един баща има малко дете, на което се радва. Той го облича, къпе го и с радост констатира, че от ден на ден детето расте и се развива. В първо време ризката, дрешките на детето добре прилягат на тялото му, но като дойде към петата година, ризката, дрешката, панталонките на детето стават къси, тесни и бащата му купува нови, по-широки, по-дълги дрешки. Той казва на майката: "Хайде, съблечи детето да го окъпем добре и да го пременим с новите дрешки." Какво е изгубило детето? Нищо не е изгубило. Не само че не е изгубило, но е придобило нещо. То се е облякло с нови, по-дълги и по-широки дрехи. След други пет години детето минава през нов процес на обличане, докато един ден, когато спре растенето, спира и този процес. Каквото е събличането и обличането на детето, такова нещо представлява излизането на човека от тялото му и заминаването му за онзи свят.

Когато физическото растене на човека спре, когато синът стане на 21 години, бащата пак му носи нови дрехи, но вече не през пет, а през десет години. Синът започва да се чуди защо баща му е станал толкова скържав. Той намира, че по-рано баща му е бил по-щедър. Не, баща му не е скържав, но не иска безразборно да харчи, да пилее средствата си. В разкопки, направени някъде в Алпите, намерили останки от хора гиганти, които живеели преди хиляди години на Земята. Те били високи около четири метра. Какво ще бъде положението днес на един баща, който има син или дъщеря, високи четири метра? Като знае икономическите условия, при които хората живеят на Земята, Бог е спрял тяхното физическо растене до възможен предел. По такъв начин Той ги е запазил от едно зло. Какво трябваше да бъде материалното положение на човек, висок четири метра? – Икономическите, материалните условия на живота днес са нагодени за човек, висок от 1.50 до 2 м най-много. Ако съвременният човек е по-висок от тази норма, той и в яденето, и в обличането ще бъде изложен на големи изпитания, на големи лишения.

Следователно, за да не вадите криви заключения за живота, вие трябва да се освободите от вашата стара философия. Криви са разбиранията ви и за Земята, и за Небето. Вие си представяте живота на Небето като този на Земята. Ако представата ви за земния живот поне е права, както и да е, но и земният живот не е много понятен за вас. Ако пък отидете на Небето и видите какъв ред и порядък съществува там, сами ще се смеете на разбиранията си. Вие си представяте неща, които само на Земята ще намерите, но не и на Небето. Каквито идеали да си представяте, всички ще ги намерите на Земята. Вие си представяте рая като нещо особено. И най-хубавия, най-красивия рай да ми опишете, аз ще ви покажа същия рай на Земята. Вашият рай не е Раят на Небето. Раят, т.е. Божественият живот, се отличава с необикновена красота и великолепие. Вие не можете да си представите такава красота!

В Божествения свят няма нищо излишно. Там всяко нещо е на мястото си. Който отиде на Небето, той ще се изгуби между съществата там, понеже всички си приличат. Кой е вашият приятел, вие не бихте го познали между другите. Всички са като един човек. Една възможност има да познаете приятеля си: ако го обичате. В това отношение животът на Небето е крайно еднообразен. Там съществува външно еднообразие, а вътрешно разнообразие. Всички си приличат по поглед, по усмивка, по движения, по облекло. Дрехите им са бели, от лен, със златни колани и с венци на главите. Който отиде на Небето, той не може да се сърди, не може да завижда. Защо? – Защото има всичко, каквото пожелае. Там собственост не съществува. Тук някой хване жена си и казва: "Тази е моя жена." Той познава жена си по очите, по веждите, по носа, по устата, по гласа и т.н. Хората се различават външно, а вътрешно си приличат, еднообразни са. Какъвто да е животът на Земята, той представлява велико училище, предметно учение за хората. Този живот е необходим, той е на мястото си. Земният живот е предисловие, предговор на Божествения.

Сега ви говоря за Небето, но то пак ще остане неразбрано. Защо? – Защото противоречията, които съществуват на Земята, пречат да виждате нещата ясно. Както и да ги примирявате, противоречията ще си останат. – "Докога?" – Докато влезете в Божествения свят. Щом влезете в този свят, вие ще разберете отношенията, които съществуват между земния и небесния живот. Засега много неща още не разбирате и няма да ги разберете, защото не сте ги опитали. Теоретически ги знаете, но вътрешно трябва да ги разберете. Да ги разберете вътрешно – това значи тия неща да са преминали през съзнанието ви.

Като ви говоря толкова много, виждам, че има опасност колата ви да се претовари. И без това колата ви е много натоварена, не трябва да се претоваря. Като очаквате времето, за да влезете в Царството Божие, вие сте се натоварили с излишни мисли и желания, които ви спъват в пътя. Разтоварете се малко, за да стигнете по-лесно. Ако сте много натоварени, ще забележите, че от година на година губите силата си, паметта си, мисълта си и ставате кисел, недоволен. Това се дължи на вашето неразбиране на живота. Като живеете, вие трябва да дойдете до закона на обновяването, на вечното подмладяване, та като заминете един ден за онзи свят, да бъдете млади. Ако заминавате за онзи свят, млади заминавайте, а не стари. Там не искат стари хора. И стари да сте, щом мислите да заминавате за онзи свят, обновете се, станете млади и тогава заминавайте. Ако заминете стари, ще ви върнат назад. Там стари хора не приемат. Който е стар, той ще остане на Земята.

Като започнат да остаряват, хората се страхуват, че ще умрат, че ще отидат на Небето. Не, старите не ги пущат на Небето. Земята не може без тях. Когато един жител от Небето слезе на Земята, той търси старите да ги подмлади, а младите оставя настрана. Това се подразбира от думите: "Христос не дойде на Земята за праведните, но за грешните." Той дойде да помогне на слабите, на бедните, на страдащите, а не на силните, на щастливите. Слаби, немощни, бедни са онези, които са изостанали в пътя на развитието си, които се намират в смущения, в обезсърчения, в обезсмисляне на живота. Тези хора имат нужда от насърчение, от светлина. Казано е в Писанието: "Ще изпратя Духа Си да ви научи." Кога ще дойде този Дух? – Духът ще дойде, когато човек направи връзка с Него. Тази връзка ще внесе в човека вътрешно разбиране на нещата.

Казвате, че Духът ще ви научи, а едновременно с това търсите различни окултни науки, очаквате от тях да получите истинско знание. Окултната наука не показва пътя на човека, нито му дава начини за живеене. Тя е път към Божествения живот, но не е наука за живота. Да се занимаваш с окултизъм, значи да се занимаваш с условията, при които животът може да дойде. Като се приготвяте за тези условия, Божият Дух ще слезе във вас и ще ви занимава с висшия, със съзнателния живот. Думата окултизъм подразбира нещо скрито, тайно. Всичко, което е скрито, не е окултно. Например някой падне на земята и счупи крака си, или се удари някъде силно. За да мине болката му, той започва леко да се разтрива по гръбначния стълб или на други места. Ако всеки ден някой ви разтрива по гръбначния стълб, всяка болка, която имате, ще мине. Това показва, че известни места на организма съдържат в себе си скрита жизнена енергия, която лекува болните места. Щом се предизвика деятелността на тази енергия, моментално тя се проявява и оказва своето влияние. Тази енергия е скрита, но не е окултна.

Хората заболяват по единствената причина, че прекъсват връзката си с Божествения свят, вследствие на което се лишават от енергиите на този свят. Като не знаят причината на своето заболяване, те търсят външна помощ, но тя не иде отвън. За да бъде здрав, човек трябва да има дълбоко вътрешно разбиране на нещата; той трябва да бъде спокоен, от нищо да не се плаши. Вие сте дошли на планината и докато се аклиматизирате, ще бъдете готови на всичко. Много от вашите стари болести ще се явят – това да не ви смущава. В организма стават различни реакции, които при тези условия са в реда на нещата. Щом сте дошли на планината, ще гледате тук да оставите непотребното, старото, хилавото и да възприемете от нея здравото, чистото, обновяващото.

Направете днес следния опит: постарайте се да прекарате този ден спокойно, тихо, да се пазите от гняв, от спор. Прекарайте този ден така, че на никого да не кипне млякото – на ваш език казано. Така ще провери всеки за себе си докъде е достигнал в самовъзпитанието и самообладанието. Всеки сам трябва да се въздържа, да търпи, а не отвън да го въздържат. Дойде някой при мене, седне и започне да говори. Понеже му е приятно да седи повечко, той започва да преповтаря една и съща песен. Това не е музикално говорене – то е тананикане, припяване. От моя страна аз трябва да имам търпение да го изслушам внимателно. Аз често правя опити върху себе си. Изпея една песен един, два, три и повече пъти, докато най-после тя се отрази добре върху състоянието ми. Всяка дума, изговорена музикално, се отразява хармонично върху чувствата, върху състоянията на човека. Ако тя се отрази върху мене добре, и другите ще я харесат. В това отношение всеки сам може да служи като пробен камък за онова, което говори. Изпитвайте нещата първо върху себе си и като се уверите в тяхното добро влияние, прилагайте ги върху другите.

И тъй, прекарайте този ден без никакво недоволство, без никакво набръчкване на лицата ви. Забравете всички болести, всички страдания и мъчнотии. Като дойде някоя болест при вас, питайте я каква услуга иска и кажете Ă, че сте готови да направите всичко заради нея. Болестите са вън от вас. Кракът ви боли. Кажете му, че ще мине, и го забравете. Не сте спали цяла нощ – нищо от това. Утре ще спите добре. Тялото не е спало, а не човекът. Главата ви боли. Това е физическа болка, не е болка на самия човек. Когато някой акробат върви по въже, вие го гледате, изживявате всичкия страх заради него. Той върви по въжето спокоен, а вие се измъчвате, притеснявате се да не падне. Същото нещо може да се каже и за вашите болести и страдания. Тялото ви боледува, а вие се мъчите заради него. Гледате един авиатор, че лети по небето, а вие долу се страхувате заради него. Обикновено авиаторите са смели, самоуверени хора, но същевременно са и тщеславни.

Сега съгласни ли сте да направите опита за цял ден? Ако цял ден е много, тогава направете опита до 12 часа на обяд, половин ден само. За вас е много цял ден да се въздържате от гняв, от спор. Не е лесно да прекарате цял ден в хармония: в обхода, в поглед, в думи, в мисли, в чувства и в постъпки. Не е въпрос да се плашите, но всеки трябва да живее, както живеят на Небето. За да можете да издържите до обяд опита, произнасяйте думите: "Аз и Отец едно сме." Бог работи за нас и ние трябва да работим за Него!

Да бъдем съвършени и ние, както е съвършен Отец наш.

11 август 1935, 5 ч.с.

Божественият ръб

Съвременните хора, особено религиозните, говорят за чистота – външна и вътрешна. Те очакват Бог да ги очисти. Не, всеки сам ще се очисти. Сами сте се цапали, сами ще се чистите. За да се очистите, от всички се изисква работа. И богати да сте, пак ще работите. Провидението ще ви постави на последно място, за да ви научи да работите. То няма да тури пари в банката на ваше име да ви осигури. Божествените закони не позволяват никакво осигуряване. Като работи съзнателно, стъпка след стъпка, човек върви напред.

Сегашните християни говорят за покаяние, за очистване от греховете, за служене на Бога. Това са елементарни работи. Когото срещнете, всеки казва, че не иска да греши. Това е елементарна работа. Това е буквар за първо отделение. Няма защо да се връщате към буквара. Веднъж сте го минали – вървете напред.

Едно е важно за вас: да се освободите от вашата воля. Какво значи да се освободите от вашата, от човешката воля? Представете си, че вървите по билото на една планина, която от двете страни е стръмна. Като се подхлъзнете, вие слизате по стръмнината и стигате до подножието на планината. Хлъзгането по стръмнината представлява движение по теченията на човешката воля. Ако вървите по ръба, по билото на планината, вие се движите по Божията воля. Да се освободиш от човешката воля, значи да се научиш да пазиш равновесие. Докато слизаш надолу, ти си в човешкия ред на нещата, ти изпълняваш своята воля. Щом започнеш да пъплиш нагоре и да вървиш по ръба, по билото на планината, без да се подхлъзваш наляво и надясно, ти си в Божествения ред на нещата, ти изпълняваш Божията воля. Следователно движението на човека по теченията на неговата воля подразбира слизане надолу. Защо слиза човек надолу? – Защото в тези течения няма никаква устойчивост. Обаче трябва да се прави разлика между съзнателно слизане и подхлъзване.

Ще кажете, че подхлъзването, падането, клатушкането на една и на друга страна е грях, престъпление. И като видите, че някой греши, вие сте готови да го осъдите. Не, когато виждате чуждите погрешки, считайте, че вие грешите. Научете се в лицето на всички да виждате себе си. Като постигнете това, в погрешките на хората ще виждате свои погрешки и в добродетелите на хората ще виждате свои добродетели. Мислете тогава върху погрешките на хората, защото са и ваши погрешки. Радвайте се на добродетелите на другите, защото са и ваши добродетели. Щом сгреши някой, кажете: "Тази погрешка е моя." Щом направи някакво добро, кажете: "Това добро е мое."

Инженер направил мост, който в скоро време се срутил. Защо? – Защото е бил слабо построен. Както минавал един човек по него, мостът се срутил и човекът си счупил крака. Той веднага си казал: "Кой е построил този слаб мост, че трябваше да падна и да счупя крака си?" – Ти, който питаш, трябва да знаеш, че погрешката е твоя. Какво правят съвременните хора? – Като видят, че някой греши, те дебнат да го уловят, а не се спират да разсъдят малко, да видят, че погрешките на другите са и техни погрешки. Докато виждате погрешките на другите хора, трябва да знаете, че и вие имате същите погрешки. Докато виждате добродетелите на другите хора, ще знаете, че и вие имате същите добродетели. Който вижда погрешките на другите хора, а не вижда своите, той не е от напредналите и върви в крив път.

Това са елементарни работи, от които трябва да се освободите. Умни трябва да бъдете! Какво прави умният човек? – Като види, че някой учен носи инструменти, с които да прави изследвания, а няма къде да ги постави, умният веднага се навежда, подлага гърба си и казва на учения: "Моля, турете инструментите си на моя гръб." Ученият му благодари за услугата, използва гърба му и свършва работата си. Така постъпва умният човек, който в случая може да е някой селянин. Ученият се заинтересува от селянина, влиза в разговор с него и между двамата се създава приятелска връзка. Глупавият обаче и да види, че умният се нуждае от подложка за инструментите си, ще стои настрана и ще гледа като аристократ. Той даже не се сеща да подложи гърба си в услуга на учения. Следователно правете добро навреме и намясто.

Срещам в гората овчар, който носи на гърба си агне. Ще кажете, че този овчар е добродетелен човек. По какво познавате, че е добродетелен? Вълкът не носи ли агнето на гърба си? Като задигне някое агне от кошарата на овчаря, вълкът го туря на гърба си и бяга с него. Добродетелен ли е вълкът? Овчарят е добродетелен, милосърден, само ако е намерил агнето в гората и го носи на майка му. Но ако го е взел от кошарата и го носи на пазара, да го продаде за клане, той не е добродетелен човек. В този случай нито овчарят, нито вълкът са добродетелни. Значи когато силният услужва на слабия безкористно, той прави добро.

Разликата между услугата на добродетелния овчар и тази на вълка можем да сравним със следния пример. Господар има двама слуги. Извиква единия слуга и по него изпраща известна сума на един търговец. Слугата взема парите и ги занася направо на търговеца. След това господарят дава друга сума на втория слуга да я занесе на един негов приятел. Слугата взема парите и ги занася в банката на свое име. Първият слуга е добродетелният овчар. Вторият слуга е вълкът. Господ казва на овчаря: "Вземи агнето и го занеси на майка му." Обаче, каквото носи, вълкът го туря в банката на свое име. Който туря в банката на свое име онова, което Бог му е поверил, той върши престъпление.

Един човек срещнал Христа и Го запитал: "Ти вярваш ли в Христа?" Как мислите, какво му е отговорил Христос? Предполагам, че не му е отговорил направо на въпроса, но трябва да е казал: "Едно зная – работата на Христа на Земята беше много трудна. Кръв излезе от порите Му!" Ще питате дали великите хора страдат. Страданията на великите хора са много по-големи от тия на обикновените. Вие нямате представа за техните мъчнотии. Не мислете, че ги посрещат с венци. Колкото по-велик е човек, толкова по-големи са неговите страдания, толкова по-страшни са неговите разочарования. За да разберете каква е разликата между страданията на великия и на обикновения човек, представете си две бременни жени. И едната, и другата носят плода в утробата си по девет месеца, но в деня на освобождението си едната ражда живо дете, а другата – мъртво. Първата се радва, че се е родил човек на света, но за нея се откриват нови изпитания и страдания, нови грижи и мъчнотии. Такова е положението на великия човек. Той е изложен на постоянни грижи, на постоянна работа, но всичко това се увенчава с успех. Втората жена, която ражда мъртво дете, скърби, плаче, но след време всичко забравя. Скръбта забравя, но и радост няма. Умният ражда живи деца, а глупавият – мъртви. Ако родиш живо дете – светия си; ако родиш мъртво – обикновен човек си.

Стихът от Евангелието: "По плодовете им ще ги познаете", се отнася до външната страна на живота. Това значи: по плодовете ще познаете дали човек е добър, или лош. "Жена кога ражда, на скръб е" – този стих се отнася до вътрешната страна на живота. Раждането е дълбок вътрешен процес, по който се различава светията от обикновения човек.

Мнозина правят разлика между великите хора: кой е по-велик, най-велик и т.н. Това е личен въпрос. После говорят за спасението – кой е спасен и кой не е. И това е личен въпрос. Оставете личните въпроси настрана. Други пък говорят за служене на Бога, за изпълнение Волята Божия. Върху този въпрос не се говори. Като чуят, че искате да служите на Бога, ще искат услуги, ще искат да им правите добрини. Ако се откажете, веднага ще ви изобличат. Правете услуги на хората, правете им добро, без да казвате на кого служите. В това седи изпълнението на Волята Божия.

В Персия живеел един турчин светия, който имал много последователи. Един ден той решил да изпита последователите си – да види колко от тях са верни на учението. За тази цел той събрал последователите си и им казал: "Имам заповед от Аллах да ви изколя всички. Онези от вас, които са готови да се пожертват и да изпълнят волята на Аллах, нека влязат в определената за това стая." Явили се хиляда души, но само двама се решили да влязат вътре. Двамата души били един млад момък и една млада мома, които се обичали. Момъкът погледнал момата и казал: "Аз трябва да се пожертвам!" След него влязла и момата. В това време светията заклал един овен и пуснал кръвта му да тече навън. Като видели кръвта, последователите, които чакали вън да видят какво ще стане, уплашили се и избягали. Те не издържали изпита. Тогава светията благословил двамата млади и им казал: "Идете в света, между хората, и проповядвайте моето учение."

Сега на вас казвам: трябва да учите! Животът е велико училище, велик университет. Като влезете в него, трябва да учите. Учениците в обикновените училища си служат с различни хитрини: преписват едни от други, пишат някои формули по ръкавите си, на ръцете си и т.н. В университета на Живота не се позволяват никакви хитрини. Като влезеш там, ще учиш самостоятелно, съзнателно и ще държиш матура. Там не се позволяват подсказвания, преписвания от другите ученици. Всеки сам трябва да учи. Ако те скъсат, ще повтаряш с години наред, докато най-после завършиш с успех. Учителите на Великата Школа са щедри на времето. Хиляди години можеш да учиш, докато научиш нещата така, че никога да не ги забравиш. Слабата страна на съвременното християнство се заключава в това, че учениците, последователи на Христа, учат, минават от клас в клас, но без матура. И в гимназиите има ученици, които завършват осми клас, но без матура. Има християни, завършили учението си с матура, а има такива, които са завършили без матура. Който е завършил без матура, той ще замине на онзи свят гладен, без хляб. Който е завършил с матура, той ще получи хляб. Направете превод на думата матура в християнски смисъл и тогава елате да говорите.

Лесно е да се говори теоретически: "Да живеем за Господа, да се пожертваме за Него, да се обичаме, да сме братя, да живеем общо", и т.н. Това са общи изрази, които не са приложени. Да живеете общо, това не подразбира физическа близост. Двама души могат да имат нещо общо помежду си, въпреки това един от тях да е на единия край на Земята, а другият – на противоположния край. Щом има нещо общо между тях, те ще се срещат с аероплани – с мисълта си – и пак ще се отдалечат. Сега някои хора са едва на стотина метра едни от други и казват, че са много отдалечени. Те не знаят, че за да живеят добре, трябва да са на известно разстояние едни от други. Като са раздалечени, те няма да виждат погрешките си.

Хората нямат представа какво значи далече и близо. Допуснете, че всички хора на Земята се намират в седем концентрични сфери, поставени една в друга. Най-вътрешната сфера е най-малка. Представете си, че един от хората на най-вътрешната сфера намери един малък отвор и влезе в съседната по-голяма сфера, между други хора. Той ще изпита различието между едната и другата сфера, но ще се почувства далече от ония, с които е бил в първата сфера. Така той ще минава от една сфера в друга, докато дойде до най-външната, дето ще се почувства много далече от първите свои съжители, но затова пък съвършено свободен от всякакви връзки.

Следователно, стремете се да излезете от центъра към периферията на по-голямо разстояние един от друг! Щом усетите, че сте близо до хората по плът, повдигнете мисълта си така, като че не живеете на Земята, като че нищо не ви засяга. Хората около вас могат да пеят, да играят, да скачат – вие ще бъдете тихи и спокойни, като че не сте между тях. Че някъде бият тъпан – нищо от това. Че в кошарата на овчаря овца блее – нищо от това. Разумност се изисква от хората!

Всички хора искат да бъдат разумни, но условия се изискват за разумността. Например децата, които се раждат в сегашната епоха, са по-разумни, по-умни от ония на миналата епоха. Децата на бъдещото поколение ще разполагат с по-голяма разумност от сегашните. Глупавите като умрат, в бъдеще ги очакват по-добри условия. Като се родят отново, те ще бъдат по-умни. Умният мисли, чувства и постъпва право. Баща и син пътуват с магарето от селото до близкия град. Бащата се качил на магарето, а синът вървял пеш. По пътя ги срещнал един селянин и казал: "Байо, слез от магарето. Синът ти трябва да се качи на магарето, а ти да вървиш пеш." Бащата слязъл от магарето и качил сина си на него. По-нататък ги срещнал друг, който им казал: "Качете се и двамата на магарето. Защо трябва бащата да ходи пеш?" И двамата се качили на магарето. Срещнал ги трети и им казал: "Защо сте се качили и двамата на магарето? Я слезте от него! Вместо да яздите магарето, турете го на гърба си и така вървете." Бащата послушал и третия. Той искал да научи нещо от съветите на хората, но въпрос е сега кой съвет е правият?

Какво показва този пример? – Че много от съвременните хора мислят повърхностно, и то главно върху онова, което Първата Причина е създала. Например, като погледнете наоколо, вие виждате голямо безредие: камъни, скали – всичко е в пълен безпорядък. Докато съществува този безпорядък, вие не можете да четете, не можете да разберете какво е писала Природата. Книгата, която е изнесена пред вас, е разхвърляна: листа, корици, заглавия – всичко е разбъркано. Щом сте дошли на планината, вие трябва да възстановите първичния ред на нещата – всичко да поставите на своето място и тогава да четете. Голяма красота се крие в тази разхвърляна книга, но човек трябва да разбира тази красота, да може да я използва.

Като работите върху себе си, като се вдълбочавате в явленията на Природата, не мислете, че ще разрешите всички въпроси изведнъж. Защо? – Защото във вас още не са развити ония чувства и способности, чрез които можете да изследвате нещата. Човек има около сто чувства и способности, за развитието на които се изискват ред години. Не е лесно да стане човек господар на едно свое чувство или на една своя способност. Например много време е нужно, докато човек научи как и къде да проявява своето милосърдие или докато се научи да наблюдава, да прави връзка между причини и последствия на нещата. Ако не знае как да се справи с тщеславието си, човек може да си създаде ред неприятности. Човек живее едновременно с много от своите чувства, затова трябва да знае как да манипулира с тях.

Христос казва: "Не търсете слава от човеците, но от Бога." Щом знаете това, като ученици на тази Школа вие трябва да работите върху себе си, да се самовъзпитавате. Ако не работи съзнателно и с любов върху себе си, ученикът може да се натъкне на опасността да излезе преждевременно от Школата. Някой може да напусне училището още от първи клас, друг – от втори клас, и т.н. Ученикът трябва да работи върху чистотата, върху справедливостта, върху обходата, да развива в себе си чувството на Любов към Бога. Това са трудни задачи както за учителя, така и за ученика. Теоретически лесно се предават методите, но практически мъчно се прилагат. Мъчно се възпитава човек. Той прилича на Земята. За да се огрява от всички страни, Земята трябва да се върти около оста си.

Следователно, за да развие всички свои чувства и способности, човек трябва да бъде всякога буден, да не изгуби добрите условия на живота си. Например, за да развие милосърдието си, човек трябва да бъде обкръжен от хора, които имат нужда от него. Вие не можете да помагате на хора, които не се нуждаят от вашата помощ. Когато постъпва в Божествената Школа, ученикът трябва да бъде здрав. Болният не може да влезе в Школата, защото вниманието му ще бъде насочено изключително към болестта. Болестите, погрешките спъват ученика. Те му препятстват да върви напред. Когато изтъква пред учениците си една погрешка, учителят няма предвид едного, но всички. Погрешката на едного е погрешка на цялото човечество, на целия свят. Казвате, че еди-кой си е горделив. Гордостта е обща черта на хората, на животните и на растенията. Лошата страна на гордостта е, че тя суши човека. Чрезмерната гордост изсушава човека. Когато е на място, тя го прави самостоятелен. Честността е в зависимост от чувството на самоуважение в човека. Честността не е морално чувство. Тя е едно от личните чувства. Справедливостта обаче е морално чувство. Човек трябва да бъде справедлив към всички живи същества.

Когато развива едно или друго чувство, човек се поставя на изпит – сам да види докъде е стигнал. Това значи: при свършване на всеки клас ученикът държи матура. Матурата определя положението на ученика. Ако не държи матура за всеки клас, ученикът ще изпадне в заблуждение да счита, че знае много, че има право да изправя другите хора. Той ще мисли, че другите са причина за злото, за нещастията в света. Не, всеки трябва да знае, че той е причина и за злото, и за доброто в света. Някой отива при свой приятел да го морализира, да го учи какво да прави. Приятелят сам вижда погрешките си и се мъчи да ги изправи – няма защо ти да му четеш морал.

Като сте дошли на планината, изучавайте линиите на огъванията, за да видите тяхната красота. Някои линии са от миналото, други – от настоящето, а трети сега се чертаят – те са линии на бъдещето. Това показва, че планините се намират в процес на развитие, не са завършени. И сега се строи нещо ново в тях, и в бъдеще ще се строи. Нещата в Природата са осмислени. Строи се нещо велико, което ще се открие в бъдеще. Всеки планински връх отразява светлината по особен начин. Отразената по този начин светлина влияе благотворно върху хората, върху всички живи същества. Това влияние се отразява върху мислите и чувствата на човека. За обикновения човек всички неща в Природата са разхвърляни; за учения всички неща в Природата са на място поставени. Защо? – Защото той ги съпоставя и хармонизира.

"А земята беше неустроена и пуста." И до днес още Земята се устройва. Докато човек се развива, и Земята ще се развива. Когато човек мине в по-висок стадий на развитие, с него заедно и Земята ще се повдигне. Формите на Земята ще стават все по-красиви и съвършени. Процесът на развитие, през който Земята минава сега, е бавен, равномерен. В миналото развитието на Земята е било бързо, придружено с големи катастрофи. Като ходите по планините, вървете бавно, спокойно, без бързане. На всеки сто метра спирайте за малка почивка, на крак, за около 30 секунди. Във време на почивка ще придобивате енергия. Колкото по-високо се качвате, по-бавно ще вървите. По този начин ще се приспособите към силите на Природата и ще ги използвате правилно. Иначе те ще ви противодействат: щом силите на Природата ви противодействат, вие ще харчите енергията си, без да се ползвате от тях. Всяка частица от планината е свързана с разумното начало, което работи в Природата. Следователно, като се качвате на планинските върхове, мислете за службата, която те изпълняват в Природата, за да се свържете с разумността в нея. Всяка планина, всеки връх, всяко езеро имат свое велико предназначение.

Помнете: където и да ходите – по езера, по планини или върхове, работете съзнателно, учете и прилагайте. Докато работата е приятна, тя е Божествена. Щом не е приятна, щом се вкисвате, тя е човешка. Работете с приятност и радвайте се на Божието дело!

12 август 1935, 8 ч.с.

Новораждане

Йоан, 3:3-12

Ако се не роди някой изново, не може да види Царството Божие.

Сега ще се спра върху думата новораждане. Да се роди човек изново, значи да се роди от Духа. Да се роди човек от Духа, това е ново положение за човешкото съзнание. Житното зърно може с години да седи в хамбара и да запази същата форма, каквато първоначално е имало, но при това положение то няма да разбере какво представлява светът от себе си. Значи житното зърно трябва да излезе от хамбара, да се посади в земята, за да влезе в съприкосновение със светлината, топлината, въздуха и водата. По този начин то ще прояви своя вътрешен живот, ще започне да расте и да се развива. Растенето е общ процес за всички същества. За човека обаче растенето е обусловено от развитието на неговото съзнание.

Като изучавате растителното царство, ще видите, че растенията не се раждат, както съществата от животинското царство, но поникват, растат и се развиват, като минават едновременно през външни и вътрешни процеси, през големи изпитания и несгоди. Преди да се роди, и човек минава през такива процеси. Раждането се предшества от ред вътрешни процеси. Които не разбират разумните закони на Природата и това, което Първичната Причина е създала, те се обезсърчават, понеже не могат да намерят благото, щастието в живота. Те търсят щастието там, дето не съществува. Може ли житното зърно да намери своето благо в хамбара? – Колкото години да седи в хамбара, то ще остане затворено, ограничено за света. Там то се намира при външни благоприятни условия, но тия условия не могат нищо да му придадат. Житното зърно трябва да излезе от условията на хамбара, за да придобие нещо. Ония, които не разбират живота, като се натъкват на страдания, съжаляват, че са напуснали своя покой. Житното зърно, което е в хамбара, трябва да знае, че се намира пред две положения, и да избере едното от тях: или да влезе в земята и там да мине през ред вътрешни процеси на страдания и радости, или да мине през хромела, външно да се пожертва. Ако не избере нито едно от двете положения, то ще остане в хамбара, дето в края на краищата мишки ще го нападнат.

Като ги поставят пред тези две положения, съвременните хора изпадат в противоречие и не знаят какво да предприемат. Да останат в хамбара задълго – добре е, ще прекарат тих и спокоен живот. Колко време могат да останат при тези условия? – Сто години не могат да останат. Тогава? Ще дойде ден, когато насила ще ги изкарат от хамбара. Ами ако тогава бъде късно и не могат да се приспособят към новите условия на живота? В такъв случай по-добре е да излязат от хамбара и да се посадят на нивата, че да става, каквото им е определено. По-страшно е да влязат в хромела.

Знайте, че хамбарът е създаден за житото, а не житото за хамбара. Земята е условие, при което човек може да опита Божиите блага, да расте и да се развива. Земята е създадена за разумния човек, който разбира законите и може да ги прилага. Външно погледнато, Земята изглежда неуредена, неустроена. Който разбира законите, само той може да долови разумността, която направлява всички светове, а не само Земята. Страданията на хората произтичат от неразбиране на онзи висш порядък, който съществува в Целокупния живот. Когато за пръв път отива на училище, детето среща големи мъчнотии, докато разбере онова, което му се преподава. Най-малко 16 години се изискват, докато това дете порасне, стане момък и завърши университет. През каква дисциплина е минал този момък! Колко учители е променил, колко пъти е нацапвал ръцете си с мастило и ги е чистил! Колко книги е купувал, колко лишения, колко мъчнотии и страдания е прекарал, докато е придобил знанието! Лесно е след това да се каже, че този или онзи е учен човек.

Съвременните хора очакват някакви блага на Земята. Каквито блага и да придобият, те са временни. Защо? – Защото на сегашните хора им липсва един елемент, с помощта на който те биха запазили всички блага, които придобиват. Този елемент ще се запълни с раждането на човека от Духа. Човек трябва да се роди изново от Духа, за да се освободи от лошите условия на сегашния живот. При условията, при които днес живее, него го очаква смърт. Каквото богатство и да придобие днес, той непременно ще го изгуби. Той ще бъде обран от разбойници, както обират богатия. Като не разбират закона, мнозина се утешават с мисълта, че когато заминат за другия свят, тогава поне ще бъдат на Небето при добри, богати условия. Влизането в Небето при богати условия е във връзка със закона на новораждането. Христос казва: "Ако се не родите изново, не можете да влезете в Царството Божие." Само роденият от Духа е господар на условията. Роденият от Духа не се влияе от икономическите условия на живота. Болният се нуждае от чужда помощ, а не здравият. Здравият е свободен човек. Той не се нуждае от външна помощ. Каквото му е нужно, той сам го свършва. Здравият може да се уподоби на човека, роден от Духа.

И тъй, животът като Велика Школа предвижда два пътя за хората: пътя на страданието и пътя на хромела. Който избере първия път, той ще се посее като житно зърно на нивата, където ще мине през ред изпитания и страдания; който избере втория път, той ще остане с години в хамбара, отдето един ден ще го прекарат през хромела. За предпочитане е човек да бъде посят на нивата, отколкото да мине през хромела. На нивата той ще има възможност да расте, да цъфти и плод да връзва.

Повечето хора днес минават през хромела, вследствие на което измират, изчезват, без да оставят следа. Обаче и двата пътя имат своя добра страна. Чрез страданията човек се готви за по-висок живот от този, през който днес минава. Житото страда и се учи от страданията си, а хората, които го ядат, се ползват от неговите уроци, както и от благата, които то съдържа в себе си. Хората, които днес умират, научават нещо и от живота, и от смъртта, а следващото поколение се ползва от техните опитности като от велики придобивки на живота. Важно е това, което сега става, което човек днес още може да направи. То няма да дойде отвън. Отвън съществуват само условия, а възможностите са вложени в самия човек. Житното зърно съдържа в себе си възможности, а светлината, топлината, въздухът и водата са условия, при които житното зърно може да прояви своите възможности. Христос казва: "Ако житното зърно падне на нивата, то дава плод стократно."

Съвременните хора се плашат от страданията. Каквото и да правят, те неизбежно ще минат през страдания. Големи или малки, страданията следват всеки човек. Такъв е пътят на човека. Едно е важно: кой път ще избере човек – пътя на посяването или пътя на смилането. Който предпочете страданията на нивата, той ще расте и плод ще дава; който предпочете страданията при смилането, той ще мине и замине през хромела, без да остави плод след себе си. Ние се стремим да освободим житото от хромела. Никъде не е писано, че житото трябва да се мели. Щом го мелят, това става по човешки закон и наредба. Вие трябва да знаете и двата закона – човешкия и Божествения, за да разберете вътрешните процеси в живота.

"Ако се не родите изново." От какво трябва да се роди човек изново? – Новораждането подразбира раждане от Духа. Роденият от Духа е благороден човек, той има високо съзнание. За него светът не е мъртъв, човек за човека не е вълк, както е казано в пословицата: "Homo hominis lupus est." За него важи идеята, която Христос е изказал, че човек за човека е брат. За човека е възможно само братството. Братството е израз на Любовта на новородения. Само той съзнава какво нещо е братството. Като види един човек, в лицето му той вижда брат.

Следователно всяко учение, което поставя братството за основа на човешкия живот, е безсмъртно. Това учение може да се приложи като изкуство за живеене. Всяко изкуство е полезно дотолкова, доколкото има приложение. Защо ви е чуждият език, ако не можете да го приложите за придобиване на знания? Защо ви е светлината, ако тя не може да разкрие света пред вас? Без зрение, без светлина, човек остава сляп, невежа. За невежия светът представлява затворена книга. В родения от Духа се събуждат нови чувства и способности, каквито и сам той не е подозирал. Той вижда нещата и отдалече, и отблизо. Той вижда какво става и в този, и в онзи град. Това са неща, които за обикновено родените са невъзможни. Роденият от Бога не може да попадне в мрежата на разбойници. Той е свободен и от лошите условия. Защо? – Защото всичко предвижда. Като минава през някоя гора, той знае предварително къде са се настанили разбойници и ги отбягва. Роденият от Бога има светъл ум, с който ясно вижда нещата.

Мнозина се стремят към духовния живот, но те трябва да знаят, че духовният живот изисква от човека да разбира възможностите, които са вложени в него. Щом разбира и знае с какви възможности разполага, той може да се ползва от благата на живота. Какви възможности има в рибата? – Рибата има една възможност – да плува във водата. Тя не може да говори, не може да пише, не може да слуша лекции. Ако иска да придобие друга възможност освен тази, която има, рибата трябва да излезе от водата, да напусне тия неблагоприятни условия. Какво може да стане от рибата? – Човек не може да стане, но тя има възможност поне птица да стане. И като птица тя не може да има големи възможности.

Единствената форма, която дава повече възможности за постижения на блага, това е човешката. Под думата човек ние разбираме само онзи, който е роден от Бога. Да се роди човек от Бога – това не е прост процес. За да дойде до новораждане, човек е минал през много процеси. Като не мисли, човек пита дали има друг свят, освен този на Земята. Този човек познава един свят само, но и него не познава, както трябва. Той не знае, че и в света, в който живее, стават ред сложни процеси. И рибата пита съществува ли друг свят, освен рибния. Има друг свят, освен рибния – той е светът на птиците, на хвъркатите същества. Ако птицата пита има ли друг свят, освен техния, ще Ă кажем, че съществува друг свят, освен птичия – светът на млекопитаещите. Ако някое млекопитаещо зададе същия въпрос, ще му отговорим, че освен техния свят съществува друг, по-организиран и висок – светът на хората. Ако и човек запита има ли по-висок свят от човешкия, ще му отговорим, че има свят, по-висок от човешкия – той е светът на ангелите. Съществата от ангелския свят имат по-правилни и широки разбирания от тия на хората. В ангелския свят няма затвори, бесилки, гробища; в ангелския свят не съществуват мъчения, нещастия, спорове. Там има голямо изобилие на ядене и пиене. Всички имат условия да се учат, да се развиват. Там всеки живее, колкото иска. – "Вярно ли е това?" – За мене, който виждам нещата, е вярно. Аз не се нуждая от вяра, няма защо да ме уверяват. Вярвам в това, което виждам. Седи един сляп човек при мене и ме пита: "Вярваш ли в светлината?" – Няма защо да вярвам в светлината, аз я виждам. Слепият се нуждае от вяра, но за онзи, който вижда, вярата се превръща в знание.

"Ако се не родите изново, не можете да влезете в Царството Божие." Новораждането подразбира отваряне на нов свят, в който човек трябва да влезе. Ако не влезете в този свят, вие ще останете при лошите условия, в живота на страданията. И богати да сте, вие ще изгубите добрите условия. Щом влезете в Новия свят – света на Бога, вие ще бъдете заобиколени с нова светлина, която ще разшири вашия хоризонт. Не правят ли така и държавите? Като се създаде нова държава, веднага поставят нов ред и порядък, който я пази от външни врагове, който дава условия на поданиците Ă за добър, спокоен живот. Коя държава, кое царство е най-добре уредено? – Най-добре уредено е Царството Божие. Кой може да влезе в това Царство? Казано е в Писанието: "Роденият от Бога може да влезе в Царството Божие." Като влезе в Царството Божие, роденият от Бога ще каже: "Заслужава да се живее в това велико Царство!"

Съвременният свят, в който хората живеят, е подобен на хамбар. Два пътя има, по които хората могат да излязат от този хамбар: или да се посеят на нивата, или да отидат на воденица, да се подложат на хромела. Някой казва: "Да мели воденичката!" – Опасна е тази воденичка, която мели. Добре ще бъде, ако воденичките един ден престанат да мелят. – "На онзи свят има ли воденици?" – Там няма нито воденици, нито воденичари. На онзи свят житното зърно е голямо като круша и расте на дървета. Достатъчно е да откъснете едно зърно, за да се нахраните добре. Като отидете на дървото, на което житото расте, ще чуете гласа му: "Заповядай, яж, колкото искаш!" – "Може ли житото да говори?" – Това е фигуративен израз. Българинът често употребява израза: "Иде ми да те изям." Може ли човек човека да изяде? – Само разумното се яде.

Христос казва: "Ако не ядете плътта Ми и не пиете кръвта Ми, нямате живот в себе си." Това значи: ако не ядете Словото, нямате живот в себе си. Има един свят, който се нуждае от Словото като от храна, каквато днес хората употребяват. Грубата храна постепенно започва да се допълва с духовна. Човек яде три пъти на ден и внася в стомаха си ония елементи, които са необходими за поддържане на физическото му тяло. Освен чрез стомаха, той се храни чрез белите си дробове и чрез мозъка. Чрез белите дробове и мозъка той придобива енергия от по-възвишена храна от физическата. Ще дойде ден, когато хората ще се хранят само чрез белите дробове и мозъка. Учените са изчислили, че в минута човек прави 20 вдишки. Това са 20 обяда.

Новороденият няма да бъде роб на сегашните условия – постоянно да се безпокои за утрешния ден. От големи безпокойствия съвременният човек не може спокойно да спи, не може да се радва на благата, които Бог му е дал. Голяма част от живота си човек минава в тревоги и смущения. Христос внесе нова, положителна философия в живота, която може да освободи човека от сегашните тревоги и мъчнотии, но тази философия остана неразбрана и на времето си, остана неразбрана и за сегашните християни. И след това някой ще казва, че е християнин. Не е християнин онзи, който само носи името на Христа. Християнин в пълния смисъл на думата може да се нарече Синът Божий, т.е. роденият от Духа. Следователно в бъдещата религия всички хора ще бъдат родени от Бога, ще съставят едно голямо семейство, членовете на което ще бъдат помежду си братя. Всеки ще бъде готов да се жертва за брата си. Тогава няма да срещнете човек, който да се нуждае от нещо. Никой никого няма да изнудва.

Питам: не може ли това да стане още днес? Кое препятства на хората да се обичат и да живеят братски? Кой събира хората заедно? Кой ни е събрал днес тук? – Бог, Божията Любов обединява хората. Това е велика Истина, която се проверява всеки ден. Следователно тази Истина може да я проверите още този час. Роденият от Бога е проверил тази Истина и живее според нея. Който влезе в новите условия на живота, той не се нуждае от доказателства за онзи свят. Да се доказва съществуването на другия свят, то е все едно да се доказва съществуването на Любовта. Безпредметно е да се доказва на хората има ли Любов, или не. Където е Любовта, там е Животът. Когато Любовта отсъства, Животът се изгубва. Идването на Любовта подразбира възкресение на душата. Който придобие Любовта, той възкръсва; който изгуби Любовта, той умира.

Сегашната фаза на живота е фаза на безлюбие. Може ли при безлюбието човек да възкръсне? – Безлюбието умъртвява. Аз не говоря за смъртта на черупката. Друга, по-страшна смърт носи безлюбието. Ако изгуби черупката си само, човек ще се облече в нова форма. Обаче човек се стреми да си изработи такава форма, която да не се поддава на лошите условия, да не се изменя. Тази нова форма ще носи в себе си безсмъртие. Това е изказал Христос в стиха: "Роденото от плътта плът е, роденото от Духа дух е." Роденият от плътта ще живее по един начин, роденият от Духа – по друг начин. Първият ще мине през хромела, а вторият – през живота. Първият ще остане безплоден, вторият ще даде плод. Първият ще образува братство, което за четири поколения ще се изглади – ще изчезнат връзките между родни братя и сестри. Най-много след двеста години всякакво братство, всякакво роднинство между хората, които са били свързани помежду си по плът, ще изчезне. Вторият, т.е. роденият от Бога, ще образува трайно братство. Връзките между хората, родени от Бога, ще продължават най-малко 25 000 години. Това постоянство, тази трайност на връзките ще даде възможност на разумните сили, които действат върху човешката душа, да завършат своята работа.

Знайте, че всичко разумно съдейства за развитието на човешката душа: звезди, слънца, планети – цялата Природа работи за човека. Всичко, което заобикаля човека, вън и вътре в него, работи за неговото възпитание. Слънцето изгрява за Чадата Божии, за родените от Бога. Които са родени вече, те са проверили това; онези пък, за които сега се готвят условия, и те ще го проверят. Христос казва на Никодим, един от учените на времето си: "Ако се не родите изново, не можете да влезете в Царството Божие." Никодим не разбра тази Истина и запита Христа: "Как е възможно стар човек да влезе втори път в утробата на майка си и отново да се роди?" Христос му отговори: "Роденото от плътта плът е, роденото от Духа дух е."

По какво се отличават тия два процеса, тия два начина на раждане? Човек е подобен на житно зърно. Една блага ръка ще дойде, ще вземе житното зърно от хамбара и ще го посее на нивата. Тя ще му каже: "Ти ще минеш през малки страдания, но ще цъфнеш, ще завържеш и ще узрееш." Житното зърно ще провери това и ще се зарадва. Друга блага ръка ще влезе в хамбара, ще извади житното зърно и ще каже: "Сега ще те занеса на воденицата да минеш през хромела, да станеш на брашно. Ще минеш през малки страдания, но цената ти ще се увеличи." Кое положение е за предпочитане: да минеш през нивата и да дадеш плод, или да минеш през хромела и цената ти да се увеличи? – Първото положение е за предпочитане – да мине човек през страдания, но да даде плод. Това положение представлява Божествения порядък на нещата. Второто положение – минаването през хромела, представлява човешкия порядък на нещата. Под думата воденица в дадения случай имам предвид неразбраните неща, които човек сам е създал. Под думата нива разбирам всичко, което Първата Причина е създала.

Следователно желая на всеки да мине през страданията на нивата, за да придобие ония знания, които ще го доведат до Новораждане, до раждане от Духа. Да се роди човек от Духа – това значи да стане член на Братството. Братството е условие за идване на Любовта между хората.

"Роденото от Духа дух е, роденото от плътта плът е."

Роденото от Духа подразбира роденото от Разумното, от Великото начало на живота.

14 август 1935, 5 ч.с.

Несъвместими неща

Красота без очи, мъдрост без уши, ученост без нос, любов без уста, сила без ръце и доброта без крака са несъвместими неща. Остави на почивка в дома си всички твои мисли, всички твои желания и всички твои постъпки, които имат несъвместими неща в себе си, а ти тръгни по широкия път да работиш без тях. Животът има смисъл за съвместимото.

Живот без дължина, чувство без широчина, мисъл без дълбочина и височина са непостижими неща. Не търси непостижимото! Ако го търсиш, ще опростееш и оглупееш.

Бог създаде красотата. Той създаде човешката мъдрост, човешката ученост, човешката любов, човешката сила, човешката доброта, за да Го познават, че е благ.

Човешкото води към Бога.

Пази скъпоценното, което всякога осмисля живота.

Не рови тинята, която се е наслоила в твоя път.

Не се опитвай да гасиш това, което не се гаси. И не се опитвай да запалиш това, което не се пали.

Не губи времето си да броиш прашинките, които вятърът всеки ден повдига.

Не се опитвай да събираш всичките дъждовни капки на едно място.

Не подарявай това, което не може да се подари.

Не яж това, което не може да се яде.

Не мисли за това, за което не може да се мисли.

Когато видиш вода, иди при нея и измий краката си.

Когато усетиш въздуха, приеми го в устата си.

Когато познаеш Мъдростта, отвори ушите си.

Когато дойдеш при Любовта, проговори: "Това е пътят на всички постижения."

Сега ще ви задам въпроса: защо и за какво плаче човек? Ако не можете да отговорите на въпроса, аз ще отговоря: човек плаче, защото не е ял; човек плаче, защото е преял; човек плаче, защото яденето не е вкусно. Тази е философията на плача. Изобщо човек плаче за непостигнати работи. Кои неща са непостигнати? – Когато не може да постигне ябълката, човек плаче. Когато изяде ябълката и усети, че тя се вгорчи в стомаха му, човек пак плаче. Той е недоволен, че ябълката не благодари за услугата, която Ă е направил. Когато яденето не е добре сготвено, човек се възмущава, че като влезе в него, то не му говори красиво. Кой човек би благодарил, ако го сготвят? Кой човек би се радвал, ако го изядат? Кой човек би бил доволен, ако го турят в затвор?

Следователно, когато храната се задържи в стомаха повече, отколкото трябва, тя започва да се възмущава, че е затворена. Щом затворите храната в стомаха си за повече време, тя винаги причинява болка. И когато няма какво да яде, човек плаче. И когато няма кой да го утеши, той пак плаче. Когато хлябът дойде при вас, какво трябва да му кажете? – Вие трябва да му благодарите, да се радвате, че ви е посетил.

Срещате една красива мома, която занимава цялото общество със своята красота. Всички говорят за нея, възхищават Ă се, а тя върви спретната, напета. По едно време в същото общество дохожда друга мома, по-красива от първата. Погледите и възхищенията на всички се отправят към нея. В сърцето на първата се явява озлобяване към втората като към нейна конкурентка. Какво трябва да прави първата мома? Как трябва да постъпи към втората? – Тя трябва да се радва на красотата на втората мома така, както Ă се радват всички, и да престане да мисли за своята красота. Докато си единствен със своята красота между хората, радвай се на красотата си. Щом дойде друг, по-красив от тебе, радвай се на неговата красота. Когато се срещнат двама души красиви, те ще разпределят работата помежду си правилно: единият ще бъде платно, а другият – образ върху платното. Без платно красотата не може да се прояви. Но и без образ платното нищо не струва.

Това, което досега ви говорих, представлява малка закуска за гладния. Такава закуска може само да го залъже, както децата се залъгват с бонбончета. Наистина, радостта на мнозина се дължи на бонбончетата, които получават. Щом няма бонбончета, те започват да плачат, да скърбят. Колкото по-голяма е скръбта им, от толкова по-голям бонбон са лишени. Кой е най-големият бонбон в живота на човека. Най-големият бонбон за младата мома е момъкът, за майката – детето, за учения – книгата, за силния – ножа, за работника – чука, за художника – четката, за безделника – грамофона.

Въпреки всичко това съвременният човек се разочарова от непостоянното, от преходното в живота, и търси нещо трайно, нещо постоянно, на което всякога да разчита. Човек е млад, остарява и умира. Младостта е непостоянна величина в живота му, вследствие на което той не може да уповава на нея. Младият расте, развива се, докато един ден забележи, че започва да остарява. Но и старостта е непостоянна величина, понеже старият умира. Нито младостта е постоянна величина в живота на човека, нито старостта. И двете минават-заминават, следа не оставят. Защо младият остарява? И защо старият умира? Младият остарява и старият умира, защото се хранят с бонбончета. Престанете да се храните с бонбончета, за да не остарявате и умирате.

Младият се обича, старият се почита.

Младият се обича заради Любовта, старият се почита заради Мъдростта. Когато изгуби любовта си, младият остарява. Когато изгуби мъдростта си, старият умира. С други думи казано: когато някой изгуби любовта си, младостта в него е остаряла; щом изгуби почитта си, старостта в него е умряла. Когато престанат да обичат младия, той е остарял; когато престанат да почитат стария, той е умрял. За да не остарява, младият трябва да яде живия хляб, месен от стар човек; за да не умира, старият трябва да яде живия хляб, месен от млад човек. Тъй щото, който иска да не остарява и да не умира, нека спазва тези две формули в живота си.

За да бъде вечно млад, не е достатъчно човек да яде живия хляб, но той трябва да знае как да го дъвче. Следователно ако не знаете как да дъвчете Словото, което слушате, ще го глътнете, без да ви допринесе някаква полза. Така и млекопитаещите гълтат храната си, без да я дъвчат. Това ги отличава от човека. Човек дъвче храната си, но трябва да знае как да я дъвче. Всяка мисъл, която човек възприема, трябва да се сдъвче добре, т.е. да се разбере и приложи. Приложението е процес на храносмилане. При храносмилането всяка частица от храната се изпраща на определено за нея място.

Когато си служа с образа на младата мома и на младия момък, аз ги вземам като символи. Младата мома символизира младостта, младият момък – старостта. Като се срещнат, те не се разбират, не се познават, вследствие на което младата мома изгубва младостта си и остарява; младият момък изгубва старостта си и умира. И двамата губят. Казват, че младите трябва да се срещат. Не, млад с млад не може да се срещне. Това е несъвместимо. Когато младата мома за първи път срещне младия момък, тя е срещнала старостта; когато младият момък за първи път срещне младата мома, той е срещнал младостта. Ако младата мома мисли, че в лицето на младия момък е намерила младостта, тя се самоизлъгва.

И тъй, когато срещнете млад човек, питайте го какъв е; когато срещнете стар, задайте му същия въпрос. После запитайте и себе си млад ли сте, или сте стар човек. Необходимо е да си задавате този въпрос, защото несъвместимо е двама млади да се срещнат. Несъвместимо е и двама стари да се срещнат. Млад и стар могат да се срещнат – това е съвместимо. В обикновения живот обаче млад с млад и стар със стар могат да се срещнат, но в Божествения свят това е несъвместимо.

В обикновения живот всеки може да бъде художник: взема бои, четка, платно и рисува. Това не е художество – това е цапане. Това са несъвместими неща. Когато зоркото око на художника погледне нацапаното на платното, той намира, че не се рисува така. В Природата всяко нещо е поставено точно на своето място. Боите, които Природата налага върху платното на своите картини, са точно определени по цвят: те не са нито по-силни, нито по-слаби от тези, които трябва да бъдат. Боите, с които Природата си служи, не се менят. Те се различават в нюансите си, но всякога запазват своя основен тон. Например има един син цвят в Природата, който никога не се мени, но само нюансира. Същото става и със скъпоценните камъни. Скъпоценният камък запазва цвета си, но само играе със светлината, вследствие на което се явяват различни отливи, различни цветове на светлината. На научен език казваме, че скъпоценните камъни пречупват лъчите на светлината и ги отразяват в себе си.

Това, което днес ви говорих, е храна, материал, който вие трябва да разберете, да обработите и да приложите, т.е. да го възприемете, да го обработите в себе си и всяка негова частица да отправите на нейното място.

16 август 1935, 5 ч.с.

Пробни страдания

В двете прочетени глави: от Йеремия, 9-а глава, и от Йоан, 18-а глава, виждате двама души, които са претърпели големи разочарования. Йеремия е човек от Стария Завет, голям патриот. Той плаче за народа си, като същевременно предава Словото Божие. Той казва какво ще дойде върху неговия народ, какво го очаква. Това, което пророкът е говорил на времето си, се отнася и до сегашната епоха.

Исус е вторият човек, Който е претърпял големи разочарования. Йоан говори за Него: "Той дойде в света, донесе Истината на човечеството, но освен че не Го приеха, Той беше изложен на ударите на римските войници." Те Му казваха: "Ние не се нуждаем от такъв човек." Значи каквото Йеремия предсказваше на израилския народ, сбъдна се. И каквото Христос проповядваше на евреите, изпълни се. Той им каза: "От нине няма да Ме видите, докато не кажете: Благословен Онзи, Който иде в името Господне!" Две хиляди години вече как евреите носят последствията на своята грешка.

Ще кажете може би, че евреите са били големи грешници, понеже не са познали Христа и са Го разпнали. Кой човек и до днес още не разпъва Христа? – Млади и стари, учени и прости и до днес разпъват Христа. Често хората постъпват като Петър: вадят нож и защитават Истината. Истината с нож не се защитава. При това Петър не насочи ножа си срещу някой от главните, от военачалниците, а удари с ножа си един от войниците и отсече ухото му. Каква война е тази, в която хората отрязват ушите си, главите си, ръцете и краката си? Христос каза на Петър: "Сложи ножа в ножницата си! Който нож вади, от нож умира." Действително, с един нож или с много ножове война не става. Не е война това – да осакатиш човека. При това, когато Петър скри ножа в ножницата си, три пъти се отрече от Христа.

Днес всички хора знаят да воюват с оръжие, но с Любовта не могат да воюват. Със старото оръжие – езика, всички могат да воюват. С новото оръжие – Любовта, никой още не може да воюва. С езика всички мушкате наляво-надясно: и на този ухото ще отрежете, на онзи носа, ръката, крака. Кажат ли ви да млъкнете, вие туряте ножа в ножницата си и удряте на бяг. Вие се чудите какво ще правите, като млъкнете, като престанете да мушкате с езика си. Това казват добрите хора, а не лошите. Що се отнася до лошите, за тях дума не става. Добрите хора са много своенравни. По-своенравни от тях няма. И праведните даже са своенравни.

Какво се разбира под своенравие? Кой човек е своенравен? Срещате един човек, облечен с чиста, бяла копринена дреха. По невнимание вие заливате дрехата му с мастило. Като види дрехата си нацапана, той погледне към вас и веднага сърцето му мръдва. Той е недоволен, че дрехата му е нацапана. Външно може да се представи, че е спокоен, че не се тревожи, но сърцето му е мръднало вече. Мръдването на сърцето говори за човешкото своенравие. Какво трябваше да направи този човек или как трябваше да постъпи? Като погледне към нацапаната си дреха, той трябваше да си помисли колко пъти в живота си е цапал дрехата на праведния, на светията. Щом е така, въз основа на същия закон и неговата дреха ще цапат. Защо се тревожи тогава? – Той се тревожи, защото се смущава от мнението на другите – да не се изложи пред тях, да не кажат за него, че е нечист, невнимателен към себе си. Такова нещо е своенравието.

Следователно, пазете се от лошите хора, от престъпниците. Пазете се и от своенравните, сърцето на които е в състояние да мръдне само заради едно петно на тяхната дреха.

Като говоря по този начин, мнозина ще се почувстват засегнати, обидени. Не, аз никого не осъждам, никого не засягам, говоря принципиално. Когато Христос се обръщаше към народа с думите: "Книжници, фарисеи, лицемери", Той нямаше предвид известни личности. Той говореше принципиално. Ние не се интересуваме от погрешките на хората. Да изнасяме погрешките на хората – това не е придобивка за нас. Ние нищо не печелим от техните погрешки. Да изнасяш погрешките на хората – то е все едно да им правиш операция като лекар хирург. При тази операция лекарят все ще оцапа ръцете си. Ако сте хирург в света, за една операция ще ви дадат поне четири-пет хиляди лева и ще ви благодарят, че сте помогнали на болния. Ако като светия направите операция на някой грешник, не само че няма да ви благодарят, не само че пет пари няма да ви дадат, но отгоре на това ще ви наругаят, че не знаете да оперирате. Това са според мене своенравните светии в света. Сегашните светии, на които хората служат, са своенравните хора в света.

Съществуват два вида светии: едните са своенравни, другите не са своенравни. Първите имат високо мнение за себе си, искат да минат пред другите за свети, за чисти хора. Те постоянно говорят за своите мъчнотии и страдания. Вторите светии са тия на Любовта. Външно те са просто облечени, минават за обикновени хора: никой не подозира какви богатства крият в себе си. Отдето минат, на всички помагат. Тези светии могат да бъдат майка, баща, дъщеря, син, слуга, господар, учител или ученик. Навсякъде можете да срещнете тези светии. Те са идеални работници на Божествената нива. Те са достоен пример за подражаване: работят неуморно, без да говорят за онова, което вършат.

Съвременните хора прекарват големи разочарования, считат се за нещастни, че не са постигнали онова, което са желали. Проследете историята на великите хора и вижте кой от тях е постигнал това, което е очаквал. Докато е бил жив, той е бил гонен, преследван, хулен, но като умре, поставят паметник на гроба му и пишат: "Тук почива еди-кой си велик човек!" Като намерят произведенията му, започват да ги издават и да печелят в негово име. Докато е бил на Земята, Ботев е бил гонен, преследван, и най-после в ранната си възраст е бил убит. След смъртта му започват да пишат книги за неговите заслуги към България – и днес още честват паметта му. Какво ще помогне Ботев на българския народ със своето геройство? Или какво е помогнал пророк Йеремия със своите предсказания към израилския народ? Нищо не са помогнали. Пророкът се обръща към израилския народ с думите: "Пътят, по който вървите, не е прав, не ви очаква добро. Ако искате да се избавите от злото, което ви следва, трябва да напуснете греховете си, трябва да водите добър живот." И Христос казваше на евреите: "Вие трябва да напуснете баща си и майка си, да се отречете от своя живот и тогава да тръгнете след Мене." Това значи: вие трябва да напуснете стария живот и да заживеете по нов, Божествен начин. За да дойдете до това положение, трябва да се измени старият път на разбиране, коренно трябва да се измени цялата философска мисъл на човечеството.

Христос казва, че мъжът трябва да напусне жена си, жената да напусне мъжа си, синът да напусне майка си, дъщерята да напусне баща си, слугата да напусне господаря си, богатият да се откаже от имота си, съдията да напусне службата си, а професорът – своята катедра. Какво по-голямо противоречие от това – да напуснеш всичко, да се откажеш от себе си и да тръгнеш след Христа? Представете си, че някои разберат тия истини в буквален смисъл. Какво ще направят те? – Всеки ще вдигне на гърба си по един дървен кръст и ще тръгне за някъде. Накъде ще тръгне, и той сам не знае. Много герои от войната носят по един или по два кръста за храброст. Много християни носят кръстове по вратовете си. Какво ще допринесат тия кръстове на съвременните хора? – Те ще надигнат кръстовете си и ще замязат на работници, които носят кръстове на гърба си, но не знаят в коя посока да тръгнат. Христос е казал: "Дигни кръста си и ела Ме последвай!" Обаче с тези думи Той е разбирал съвсем друга Истина. Под думата кръст Христос е разбирал друго нещо. Кръстът е символ на търпение. Който съзнателно носи своя кръст, той гледа спокойно, с търпение на всичко онова, което става в света.

Трябва ли да плачете, че яйцето се е счупило и пилето е излязло вън от черупката си? Трябва ли да плачете, че скъпоценният камък се е пожертвал за човека? Защо ще плачете за дъщерята, която спасява баща си? Защо ще плачете за сина, който спасява майка си? Защо ще плачете за слугата, който се жертва за господаря си? Или защо ще плачете за професора, който се жертва за науката? – Всичко онова, за което хората плачат, е преходно. От реда и порядъка, в който сега живеем, нищо няма да остане. Сегашният живот е предисловие на Новия живот, който иде. Съвременният живот е подобен на този на яйцето. Хората няма да останат вечно в кошниците. Един ден ще ги извадят от кошницата и ще ги турят под квачката. След известно време квачката ще ги излюпи и от тях ще излязат пиленца, които ще влязат в новите условия на живота. Ако квачката не излюпи яйцата, князът на този свят ще дойде, ще ги чукне, ще ги тури в тигана и с малко масло ще ги опържи. Сериозен и красив е животът. Не гледайте на него повърхностно. Всички хора преди вас са минали през изпитания, и вие ще минете. Няма човек на Земята, който да не е минал и да не мине през страдания. Всеки ще мине през специфични страдания на определеното за него време.

Хората се страхуват да напуснат Земята, защото не знаят какво ще стане с тях. Какво ще стане с говедото, ако напусне своята среда и влезе между хората? Ще изгуби ли говедото нещо? – Говедото ще изгуби рогата и копитата си, но за сметка на това ще получи друго нещо – по-хубаво, по-ценно. Какво ще изгуби човек, ако напусне своята среда и влезе между ангелите? – Човек ще изгуби лошия си език, а ще спечели нещо хубаво, ценно. За този език Христос казва: "Тури ножа в ножницата си!" С този език нищо не можете да направите. С този език повече ще озлобите хората, отколкото да ги изправите. И Христос имаше нож, но Той не го извади срещу римските войници, както Петър направи. Той ги запита: "Кого търсите? Ако Мене търсите, ето Ме! Аз ще ви дам, каквото искате, но пуснете другите на свобода."

Когато говоря за Христа, в ума ми изпъква най-хубавото Негово качество – търпението. Хората говорят за големите страдания на Христа, но аз не се спирам пред тях. За мене страданията на Христа седят на второ място. На първо място обаче поставям търпението, с което Той е понесъл поруганията, хулите, обидите, които цял полк римски войници Му нанесоха. Пред всичко това Христос седи тих, спокоен, невъзмутим, като че нищо не става. Една сълза от очите Му не се проля. Който е видял това, зачудил се е на великото търпение, на великото самообладание и Любов. Това значи канара, която не се разбива. Когато влизаше в Йерусалим, Христос проля няколко сълзи, но когато римските войници Го измъчваха, Той не проля нито една сълза, остана тих и спокоен. Обаче тия войници впоследствие станаха най-добрите работници за Христовото учение.

Сега да оставим настрана въпроса за страданията на Христа. Важно е какво представлява търпението. Ако в най-големите мъчнотии и страдания човек не може да покаже пълно хладнокръвие и самообладание и да понесе всичко с търпение, той няма характер. Христос сам носи кръста Си до едно място и после Го заковаха на същия кръст. Той има сила да се обърне към майка Си и да Ă каже, че има кой да я гледа. После се обърна към един от учениците Си, на когото каза да гледа майка Му, да се грижи за нея така, както Той би се грижил.

Какъв по-велик човек ще намерите от закования на кръста преди две хиляди години, Който гледа тихо и спокойно на всичко, което се върши с Него? През всичкото време Той мълча, но когато трябваше да направи добро, макар да беше на кръста, помоли да разковат ръцете Му, да направи доброто и после пак да ги заковат. Най-после Христос се обърна към Бога с думите: "Господи, защо си Ме оставил?" Той се намери в противоречие: дойде между хората, изпратен от Бога да им проповядва Великото учение на живота, но те не Го приеха. Не само че не Го приеха, но Го подложиха на най-големи хули и поругания, след което Го разпнаха. После каза: "Отче, в Твоите ръце предавам Духа Си." Христос разбра, че само Любовта е в сила да изправи света. Като разбра това, Той въздъхна и предаде Духа Си в ръцете на Отца Си.

Ако Христос беше хулен, подиграван, гонен и разпнат, мислят ли съвременните християни, че те ще минат по друг път? Те мислят, че ще благуват, ще живеят добре, защото Христос е дошъл да спаси хората и се е пожертвал за тях. Хората могат да живеят добре, но при условие да изпълняват Волята Божия. И Христос каза: "Не дойдох да изпълня Своята воля, но волята на Онзи, Който Ме е проводил." Казваме, че Любовта ще оправи света. Преди да дойде Любовта обаче, Мойсеевият закон ще дойде. Хората ще минат първо през големи изпитания и страдания и върху тях ще дойдат такива мъчения, за каквито те никога не са мислили. Няма да има страдание, което да не изпитат. След това ще дойде Божието благословение. С него заедно ще дойде законът на Любовта. Първо ще дойде орачът със своето рало да разоре земята. Всички непотребни треви, плевели, ще се изкоренят, неблагородните ще се облагородят – старата култура ще се преработи. Когато всичко бъде готово, ще дойде сеячът, ще хвърли новото семе върху разораната, пречистена земя, ще я оглади отгоре и ще очаква посятото да поникне, да израсте, да цъфне и богат плод да даде.

Съвременните хора се страхуват, когато чуят да се говори, че старото ще се разруши. Старото трябва да се разруши! Ако старото не се разруши, новото не може да дойде. Житото не може да поникне, докато не извадите тросъка от нивата. Тросъкът трябва де се извади. Иначе той няма да позволи на житото да поникне. Щом тросъкът се извади, новото жито ще поникне и ще даде едно 30, друго – 60, и трето – 100.

Приложете същия закон и към себе си. Впрегнете три чифта волове в плуга си, за да разорете вашата целина. Щом изорете добре земята и извадите от нея всичкия тросък, посейте тогава новото семе. За това се изисква търпение. Вие очаквате светът да се оправи, но не знаете отде и как ще дойде това изправяне. Светът ще се изправи с мълчание. Ще мълчите, ще търпите като Христа на кръста. Ще ви бият, ще ви хулят, но вие ще търпите. Когато издържите изпита си, Любовта ще дойде и ще ви покаже, че тя е единственият път, по който светът ще се оправи.

Следователно, който иска да придобие Любовта, той трябва да мине през най-големи изпитания и страдания. Ако не може да мине през големите страдания, той не може да мине и през Любовта. Никой не може да опита Любовта, докато не опита страданията. Страданията предшестват Любовта. Когато син казва, че обича баща си, той се лъже. Синът обича истински баща си, само след като бащата замине за онзи свят. Някоя жена казва, че обича мъжа си. Колко обича мъжа си, тази жена ще познае едва след като той замине за другия свят. Тогава тя ще си спомня за неговата добрина, ще изнася добрите му качества, ще мисли за него. Същото може да се каже и за мъжа. Докато е жива жена му, той не я цени, не иска да я знае. Щом тя замине за другия свят, тогава започва да я цени, да разбира какво нещо е загубил. Докато са заедно в семейството или в едно общество, хората не се обичат. Щом замине един от тях, всички започват да го обичат. Когато Христос беше на Земята, хората не Го обичаха, искаха да се освободят от Него. Щом напусна Земята, те започнаха да Го обичат, да следват Неговия път.

Като говоря за мъжа и за жената, аз ги разглеждам като принципи, а не като външни форми. Ако ги разглеждате като външни форми, вие ще се заблудите. Мнозина казват, че човек не трябва да се жени. Не е въпрос в женитбата. Ако човек каже, че не трябва да се жени, тогава не трябва и да се ражда. Не, човек трябва да се роди, за да опита страданието. Раждането е ограничаване на човешката душа. Като умре, човек ще опита радостта. Всяка душа е ангел, който напуща Небето и слиза на Земята да се въплъти, за да заживее ограничен човешки живот. В това ограничаване човек минава през страдания. Щом мине през страдания, ще мине и през Любовта. Тогава само душата ще се върне в Небето да опита пълната радост. Не можете да опитате Любовта, докато не сте опитали страданието.

Като се натъкват на големи страдания, хората изпадат в противоречие и питат защо светът е създаден така. Не може ли да се живее без страдания? – Аз никога не си задавам този въпрос, защото зная, че страданията предшестват Любовта. Зад всяко страдание седи Любовта като тил. Обаче обратното не може да се каже. По никой начин не можем да кажем, че зад Любовта седи страданието. Зад страданието има Любов, но зад Любовта няма страдание. Когато изпитвате първо любов, а после страдание, това не е любов. Който изпитва първо любов, а после страдание, той е на крив път. Той е направил някаква грешка в преценката на нещата, вследствие на което е взел страданието за любов. Когато човек преживее първо страдания, а после като резултат на тях дойде Любовта, той е на прав път. Който не е прекарал никакви страдания, той не може да намери Любовта. Който е минал през страдания, той ще намери Любовта – най-голямото богатство на света. Заслужава човек да мине през страдания, за да намери голямото богатство в света. В това богатство се крие силата на човека. Като придобие Любовта, човек става толкова силен и мощен, че е в състояние да устоява на всички бури, на всички изпитания и препятствия. Ако такъв човек извади своя нож, той не го връща назад в ножницата си като Петър.

Когато Петър извади ножа си, Христос му каза: "Скрий ножа в ножницата си!" Петър не беше минал още през страдания, не беше придобил Любовта, а бързаше да вади нож срещу неприятеля си. Само онзи има право да вади ножа си, който е придобил Любовта. Когато такъв човек извади ножа си, всичките му неприятели се разбягват. Днес Христос е извадил най-големия си нож и наляво-надясно мушка всеки, който не Го слуша. Не мислете, че Христос е слаб, мекушав. Той спира всеки, когото срещне, и го пита: "Ще вървиш ли в Божия път?" – "Няма да вървя." – "Щом няма да вървиш, ето, ще видиш какво ще стане с тебе" – мушне го с ножа си и продължи. Срещне втори, и него пита: "Ще вървиш ли в Божия път?" – "Ще вървя." – "Извади ножа си и тръгни след Мене."

И вие извадете ножовете си и мушкайте, когото срещнете. Мушкайте, но не с езика си, а с Любовта. Като мушнете някого със своя нов нож – ножа на Любовта, гледайте да го повалите на земята, без да го осакатите. Важно е да обезоръжите неприятеля си, а не да го осакатите. Така се воюва с ножа на Любовта. Това значи минаване от смърт в живот.

Какво правят съвременните хора? – Като искат да отмъстят на себе си или едни на други, те се осакатяват, убиват, самоубиват и т.н. Ние допущаме само един род самоубийство – с ножа на Любовта. Като се самоубие с този нож, човек пада на земята и минава от смърт в живот. Когато Любовта мушне човека, той пада на земята, както житното зърно на нивата, и влиза в Новия живот. Христос казва на Петър: "Скрий ножа в ножницата си! Чашата, която Отец Ми даде, да я не пия ли?" С тая чаша именно Христос намери Любовта. Следователно всички хора трябва да намерят тази чаша, за да влязат в закона на Любовта. Щом намерят Любовта, всеки от тях ще победи своя свят. Когато всеки човек победи своя свят, и външният свят ще бъде победен, т.е. оправен.

Като слушат да се говори за страданията като за предвестници на Любовта, някои казват: "Това е стара философия, ние сме я опитали." – Не, вие не познавате още тази философия. Защо? – Защото донякъде само сте опитали страданията, но нито един от вас не е опитал Любовта. Вие не знаете какво нещо е Любовта. Когато минете през страданията, тогава ще чуете първата дума на Любовта. Щом чуете гласа на Любовта, вие ще станете, ще оживеете и ще възкръснете. Следователно всички трябва да минете през страданията, за да влезете в Радостта, в живота на Любовта. Казвате: "Няма ли някакъв околен път? Няма ли някакво снизхождение за нас? Щом Христос е страдал за изкупление на човечеството, не може ли ние да не страдаме? Не може ли законът да се смекчи малко за нас?" – Не, никакво смекчение, никакво снизхождение не може да се направи. Без изключение всички хора ще минат през страдания.

Ние се радваме, че на съвременните хора е дадена вече чашата на страданията. Те трябва да я изпият, защото зад нея седи Любовта. Ако не изпият чашата, Любовта няма да дойде. Когато потокът на страданията изтече, Любовта ще дойде и ще отвори вратата на Новия живот. Как ще разберете Новия живот, това е ваша работа. Когато Духът на Истината дойде, Той ще ви научи на всичко. Казвате: "Накъде да се молим – на изток или на запад?" – Човек може да се моли навсякъде. Ако дойде някой да ви бие и обърне главата ви на изток, накъде ще се молите? – На изток ще се молите. Ако обърне главата ви на запад, на север или на юг, ще се молите на тази посока, накъдето е главата ви. От която посока иде страданието, на тази посока ще се молите. Благодарете, че страданието е дошло. То е първият признак, че Благословената ръка работи върху човека да го изправи. За онзи, който разбира законите, страданието е велико благословение. В сравнение с това, което Любовта носи, страданието е кратковременно. Казва се, че апостол Павел е проникнал до Седмото небе и от това, което е видял там, казва: "Око не е видяло и ухо не е чуло това, което Бог е приготвил за онези, които Го любят." Това значи: око не е видяло и ухо не е чуло това, което е приготвено за онези, които са минали през страданията и влизат в Любовта.

Мнозина се оплакват от страданията, обезсърчават се, отпадат духом. Защо? – Защото друго нещо са очаквали. И Христовите ученици очакваха Христос да стане цар, а те да заемат видни обществени служби, но не излезе така. Като разбраха, че първо ще дойдат страданията, а после благословението, много от тях избягаха. Днес светът се нуждае от силни хора. Преди две хиляди години учениците на Христа се разпръснаха, но ако и днес бягат, срам е за тях. Опасно е сега да се бяга. Който бяга, той ще бъде ранен в гърба. Който върви напред, той ще бъде ранен в гърдите. Ако си ранен в гърдите, ти си герой. Ако си ранен в гърба, ти си страхливец. Къде раниха Христа: в гърба или в гърдите? Христа раниха в гърдите, защото Той вървеше напред. Герой беше Христос! Римските войници Го мушнаха с копието си отпред в ребрата, отдето потече кръв и вода.

Много от съвременните християни са ранени в гърба и въпреки това са наградени с Георгиевски кръст за храброст. Не е герой онзи, когото в гърба раняват. Истинският герой трябва да бъде ранен с копие отпред, под лъжичката. Аз не желая да срещам герои, ранени в гърба. Те не са герои. Похвала заслужава онзи, който е ранен в гърдите. Ако видя, че сте ранени в гърба, ще ви кажа: "Зад Любовта няма скръб, но и Любов няма." Следователно, ако искате да бъдете герои, трябва да ви ранят в гърдите, а не в гърба. Сърцата ви трябва да бъдат ранени, а не телата. Който излага на страдания тялото си, а пази сърцето си, той не разбира живота. Който излага на страдания сърцето си, а пази тялото си, той е разбрал живота, той е разбрал Божия път. Това е геройство – да изложиш сърцето си, а да пазиш тялото си.

И тъй, сърцата на всички хора трябва да бъдат ранени. Защо? – Защото грехът е в сърцата. Ако не дойде някой да мушне сърцето на човека, злото няма да излезе навън. През раната на сърцето ще излезе злото и човек ще се освободи от него. Проповедници, учени, писатели – всички казват, че злото се таи в човешкото сърце. Днес човек воюва за сърцето си – да го освободи от злото, което се е загнездило в него. За да го освободи, той трябва да мине през големи изпитания и страдания. Страданията са път на освобождаване. Всеки човек неизбежно трябва да мине границата на страданията, за да влезе в Любовта, да разбере Великия живот.

Като знаете това, не се плашете от страданията. Страданията са ръката на Великия, Която ръководи човека. Това е изразено чрез стиха: "Потърсете Ме в ден скръбен." Да потърсиш Господа в скръбта си, това не значи, че си слаб. Силен или слаб, човек трябва да страда. Който страда, той е човек; който не страда, той не е човек. Отличителното качество на човека е страданието. Само човекът е способен да страда. Животното се мъчи, а човекът страда. Противоположният полюс на страданието е радостта. Когато един страда, друг се радва; когато някой се радва, друг страда. Страданието на едного е радост за другиго; радостта на едного е страдание за другиго.

Докога ще страда човек? – Докато дойде до истинската Радост, която произтича от Любовта. Както и да представяте радостта, както и да я очаквате, ще знаете, че за да я придобиете, първо трябва да минете през страданията. Друг път няма. Страданието е път към Радостта. Христос пръв е минал през пътя на страданията и ние ще Го следваме. Той е първият пионер, Който е минал през пътя на страданието. Много добри хора са минали и минават по същия път. Ще кажете, че този път е лош. Не, този път е труден само в началото. Колкото по-навътре влизате, той става все по-красив и лек.

"Скрий ножа в ножницата си! Чашата, която Отец Ми е дал, да я не пия ли?" С други думи казано: тури страха от страданията настрана! Нека този страх да не те спъва, понеже чрез страданията ти ще намериш истинския път на живота, ще разбереш какво нещо е да служиш на Великата Любов, която изправя всичко в света. Това се отнася както за отделния човек, така и за цялото човечество.

Велик и мощен е човекът на Любовта както на Небето, така и на Земята. С Любовта Божия и на Земята Христос извърши чудеса. Когато се намери пред най-големите страдания, Христос каза: "Отче, в Твоите ръце предавам Духа Си." Това показва, че и в най-страшния момент на живота си Той не изгуби вяра в Любовта. След това Бог Го въздигна. Христос придоби Любовта, което изказа в стиха: "Даде Ми се всяка власт и на небето, и на земята." Той придоби тази власт, след като изпи горчивата чаша.

Всеки човек може да каже: "Даде ми се всяка власт." Кога може да каже така? – Само когато изпие горчивата чаша, която Отец му е дал. Като ви се даде тази власт, от какво ще се плашите? Следователно, за да не се плашите, вие трябва да минете през големи мъчнотии и изпитания. Тогава само ще дойде спасението. Тогава ще дойде възкресението на човешката душа.

Сега нека всеки от вас си зададе въпроса какъв е бил във времето на Христа: ученик или зрител? Само за един от учениците се казва, че е извадил нож. Какво са правили другите в това време? На всички Христови ученици обаче е казано: "Идете и проповядвайте на света Великото учение на Любовта!" Любовта ще покаже на хората новия път, по който са минали и минават всички добри хора, за да влязат в Царството Божие. Тогава думите "Търсете първо Царството Божие и Неговата Правда и всичко друго ще ви се даде" се осмислят. Ще ви дам следните три изречения.

Единственият път, който води към Живота, е Любовта.

Единственият път, който води към Знанието, е Мъдростта.

Единственият път, който води към Свободата, е Истината.

В пътя на Живота ще придобиете Любовта. В пътя на Знанието ще придобиете Мъдростта. В пътя на Свободата ще придобиете Истината.

Това са три пътища, по които трябва да ходите, за да придобиете Любовта, Мъдростта и Истината.

Сега на вас казвам: извадете ножовете си! Кой какъвто нож има, да го извади, да се въоръжи! Колко ножа взеха Христовите ученици със себе си? – Те взеха два ножа, но единия само употребиха. Всеки да вземе меча си и да мушка, да воюва. С кого? – Не със себе си, разбира се, но с неприятеля си. Всеки има неприятели, с които трябва да воюва. Бъдете герои, не се показвайте малодушни. Мнозина искат други да воюват заради тях, а те да получат Гергиевски кръст за храброст. Не, всеки сам ще воюва.

Каквото чухте и разбрахте днес, приложете го – всеки според силите и възможностите си.

Думите "Аз ще бъда с вас до скончанието на века" да не останат за вас празни. Имайте вяра във Великия, в Неговата Любов. Знайте, че не воювате вие, а Бог, Който е във вас.

18 август 1935, 5 ч.с.

Ценност на нещата

Всяко нещо, което човек има или което знае, съдържа нещо ценно в себе си. Въпреки това човек често не цени онова, което знае и което притежава. Тази е причината, задето той постоянно се стреми към придобиване на все по-нови и по-нови неща: ако има малко знания, иска да придобие нови, големи знания, да стане учен; ако е добър, иска да стане по-добър – светия. Обаче този човек няма понятие какво значи да бъдеш учен или да бъдеш светия. Формата на учения, на светията е голяма, но на тази външна форма трябва да отговаря съответно вътрешно съдържание. Може би и кокошката има желание да снесе яйце като камилското, но за това тя трябва да се измени, да стане по-голяма. Какво е допринесла камилската птица със своите яйца?

Следователно при оценката на нещата важно е онова, което в даден случай допринася нещо за нашия живот или за благото на нашата душа. Благото на човешката душа се определя от неговия вътрешен живот. Вътрешният живот пък се характеризира с вътрешно единство. Единство на нещата съществува само там, където се върши Волята Божия. Който върши Волята Божия, той е свързан с Цялото, с Единицата. Нещастието на съвременния човек се заключава в това, че той е лишен от вътрешно единство в себе си. Той търси щастието си вън от Първичната Причина, вън от себе си. Обаче по този начин щастие не може да се намери. Всяко нещо, което е вън от човека, вън от Първата Причина, представлява сянка на нещата. Това, което е вътре в човека, представлява същина на нещата. Хората тичат подир сенките, защото те се виждат. Същината, реалността никой не може да я види. Вие се гледате в огледало и казвате, че се виждате. Това, което виждате в огледалото, е вашата сянка, не сте самите вие. В огледалото виждате само външния си образ: виждате дали имате бръчки на лицето, или не; дали страните ви са червени и т.н. Това обаче не е човекът. Вие не виждате в огледалото своите възвишени мисли и благородни чувства, които всъщност представляват човека.

Какво представлява човешкото лице, както и цялото човешко тяло? Тялото на човека представлява къща, в която той прекарва целия си живот. От сутрин до вечер той маже, глади, нарежда къщата си, за да бъде удобна за живеене. Домакинът на къщата трябва да бъде умен, грижлив човек, за да пази всякога чистота и хигиена в своята къща. Ако домакинът не е разумен човек, и най-хубавата къща няма да го ползва. Ако е разумен човек, тази къща е на място – той ще я използва добре. Всеки ден къщата на човека трябва да се чисти, да се мие, да се нарежда – да бъде в пълна изправност. Тази е една от близките задачи на всеки човек.

Мнозина пренебрегват тази най-близка и важна задача и се интересуват от големи въпроси както например какъв ще бъде светът след хиляда години. Този въпрос не трябва да ви интересува – той се отнася до Онзи, Който е създал света. Инженери градят едно училище. Вие виждате основите на това училище, но не се задоволявате само с това – искате да знаете какво ще стане с училището след десет години. Онези, които градят училището, имат план, знаят какво ще стане с него, кога ще го завършат и т.н. Щом се интересувате толкова, те могат да ви покажат плана на училището, но нищо няма да разберете от него. Планът на училището е сянка на това, което в бъдеще ще се съгради. Като се свърши градежът, ще видите какво е станало училището. Други пък се интересуват, като заминат за другия свят, къде ще бъдат: в Царството Божие ли, или ще останат пак на Земята. И това не е тяхна работа. Работата, която човек всеки ден трябва да свърши, е по-важна от всички останали въпроси.

Човек трябва да се спира на ценното в живота си и да се стреми да го реализира. Представете си, че ви натоварят с багаж, по-голям и по-тежък, отколкото можете да носите. Силите ви не позволяват да занесете този товар на определеното място. Вие веднага се раздвоявате, не знаете какво да правите. Раздвояването на човешкия ум говори за някаква слабост в човека. Какво трябва да направите в дадения случай? – Поглеждате към товара, намирате, че всичко е ценно, не знаете от кое да се откажете, искате да пренесете всичкия товар. Оглеждате се надясно-наляво, търсите човек, който да поеме вашия товар, но не намирате такъв човек. Как ще разрешите въпроса? – Разтоварете багажа, отворете го и вземете със себе си най-ценното, най-същественото, без което не можете. Другото оставете настрана. Когато бъдете свободни, и него пренесете.

Следователно и когато мислите, и когато чувствате, и когато действате, всякога избирайте най-ценното, най-същественото, т.е. онова, което е пряка ваша работа, което има право отношение към вас, което е най-близо за реализиране. Вие сте например син на богат, добър, способен баща. Седите у дома си и мислите: "Обича ли ме баща ми, или не? Ще ми остави ли наследство след смъртта си и колко голямо ще бъде това наследство? Дали братята и сестрите ми няма да вземат по-голям дял от моя?" Всички тия въпроси, които занимават вашия ум, ни най-малко не се отнасят до вас. Това е работа на вашия баща. За вас обаче това е голям товар, който сте се нагърбили да пренесете. Този товар не ви е потребен сега. Може би след десетки години ще трябва да вземете нещо от него. Вземете от този товар най-ценното – възможностите за деня – и повече не се интересувайте. Вашата работа е само да учите. Като не изпълнявате своите задължения, учителят намира, че не учите, както трябва, разсейвате се, дружите с лоши момчета, послъгвате малко и по този начин губите времето си.

Един български селски свещеник – добър, благороден човек, се оплакваше от своя син: "Изпращам сина си на училище, вече 17-годишен младеж, но виждам – не му се учи, други мисли го занимават. За да не бъде под моя надзор, иска да спи вечер в градината, защото въздухът там бил по-чист, прохладен, а в стаята му било задушно. И на това се съгласих, само да учи. А той се изхитрил. Вечер си ходи по седенки с момите и нищо не учи. За да не забележа отсъствието му, той взема коритото, завива го в юргана си, като че човек лежи. Отивам в градината да видя какво прави. Пипам леглото, виждам, че не е празно, и си мисля, че той спи. Всъщност коритото е там, а той – по седенки с момите."

Всеки човек има по едно такова корито, с което прикрива действителността. То е начин на обхода. Например някой е недоволен, неразположен, че не може да разреши известни въпроси. Когато е сам в стаята си, той е такъв, какъвто е в действителност. Щом дойдат хора, пред които трябва да излезе, той веднага взема "коритото" със себе си, усмихва се, разговаря се, представя се за такъв, какъвто не е в действителност. Това е неестествено състояние, в което изпадат хората в обикновения си живот. Но и духовни хора изпадат в същото състояние. Защо? – Защото влизат в духовния живот неподготвени, вследствие на което се натъкват на ред противоречия. В себе си мислят и чувстват едно, а навън представят друго. Че така и актьорите постъпват. Като отидете на театър или на опера, какво ще видите? – Нацапани лица, смях, разговор, плач, но всичко това не е естествено. Вие гледате, слушате, настройвате се и започвате да плачете заедно с актьора, който плаче. Ако е въпрос за плачене, идете в дома на някоя бедна вдовица или при някоя жена, бита от мъжа си. Вдовицата плаче, защото децата Ă са гладни. Битата жена плаче от сърце, защото мъжът Ă я е бил, ругал. Актьорът плаче, без да е бит. Той плаче, за да му платят. И самата публика гледа представлението или операта, но не е доволна: намира, че актьорите не играят, както трябва.

С този пример не отричам нито театъра, нито операта. Те са приятни забавления, но като гледа какво се представя на сцената, човек трябва да възстанови нещата, да ги представи в техния първичен вид. Така постъпват учените. Някой естественик намира разхвърляни кости от някое допотопно животно и започва да го изучава, да го изследва. Той трябва внимателно да събере всички кости, да ги постави на местата им и от този възстановен образ да опише цялата първична форма на това животно: неговия строеж, големина, начин на хранене и т.н. От разхвърляните сухи кости той трябва да възстанови първичната форма на дадено животно.

Като говоря за актьорите, мнозина ще се запитат дали нямам някого предвид. Не, аз нямам никого предвид, но обръщам вниманието ви на това, че вие не познавате още себе си. По какво се отличава човек, който познава себе си? – Който познава себе си, той е господар на условията в живота. Той от нищо не се спъва. Докато външният свят ви спъва, вие не познавате себе си. Докато очаквате на другите да свършат работите ви, вие не можете да имате никакви отношения с Невидимия свят. Например някой от вас иска да отиде на екскурзия. Отвътре нещо ви нашепва да не ходите днес на екскурзия, защото времето ще се развали. Вие не искате да слушате, казвате, че времето е хубаво, и не желаете да изпуснете случая. В момента, когато тръгвате, времето е хубаво, но не знаете дали впоследствие няма да се развали. Резките промени на времето показват, че вие живеете във вашия неразумен свят. Защо? – Защото не познавате себе си, не познавате разумността, която ви заобикаля.

Докато живее в неразумния свят, докато мисли само за себе си, човек не може да бъде щастлив. Може ли човек да не мисли за себе си? – Човек трябва да мисли и за себе си, и за другите. Майката и бащата мислят освен за себе си, още и за своите деца. Освен за себе си господарят мисли и за своя слуга. Освен за себе си началникът мисли и за своите подведомствени. Това са лични връзки, които естествено съществуват. Всеки човек трябва да дойде до съзнанието на Христа и да каже: "Волята на Отца, Който Ме е проводил, е всичко, що Ми даде, да не изгубя нищо от него, но да го възкреся в последния ден."

Кой е последният ден? – Последният ден може да е днес. Последният ден подразбира последния падеж за изплащане на полицата. Ако този ден не изплатите полицата си, вие губите. Последният ден за обжалване е днес. Ако не използвате този ден, вие пак губите. Ако последният ден за вас е минал, какво ще правите? – Ще започнете да се безпокоите, да се тревожите. Не казвам, че последният ден за вас е минал, но вие трябва да бъдете будни – да не мине този ден, без да изплатите задълженията си. Христос казва: "Нищо да не изгубя от него, но да го възкреся в последния ден."

Радвайте се, ако този ден не е дошъл още за вас и не сте го изгубили. Но внимавайте да не го изгубите. Този ден съдържа всичко ценно, което вие трябва да очаквате. Представете си, че един ваш приятел е обещал да ви даде една крупна сума. За тази цел той ви е определил час и място, дето ще се срещнете да получите сумата. Обаче вие не отивате на определеното време и когато отидете, виждате, че приятелят ви не е там. Кой е виновен за тази загуба? Ще кажете, че е трябвало приятелят ви да почака малко или да даде парите на друг някой да ви ги донесе. Не е въпросът там. Много възможности могат да се намерят, за да ви се предадат парите, но приятелят ви има доверие само на вас и лично иска да се срещнете в определен час и на определено място.

Следователно, каквото и да правите, очаквайте последния ден като най-важен, като най-ценен, защото той съдържа в себе си възможността за вашето възкресение. Пропуснете ли този ден, вие трябва да чакате най-малко още хиляда години, докато дойде друг последен ден.

Ценността на нещата не седи в тяхната външност. Външно красивите неща не са най-умни, най-богати. Някой може да има хубава, солидна къща, да се облича в красиви, нови дрехи, но това не значи, че този човек е много напреднал. Райската птица има красива дреха, но не е най-умна от птиците. Заради красивата си дреха тя често страда – оскубват перата Ă за украшения.

И тъй, няма по-хубаво нещо в живота на човека от това – да знае как да се обхожда и да цени нещата. Когато срещнете някой човек, дръжте в ума си ценното, което той има в себе си. Под оценка на нещата не разбирам онова външно, механическо отнасяне към нещо хубаво в човека, но оценяване на онази черта или на качествата на даден предмет, на дадено лице, които имат отношение към самия тебе. Книгата е ценна не заради хубавата подвързия, но заради съдържанието, което може да ползва човека. Да имам обхода към книгата – това значи да зная как да я пазя. Човек трябва да цени и да знае как да се обхожда не само с лица или предмети вън от себе си, но той трябва да цени своя ум и своето сърце и да знае как да се обхожда с тях. Ако не знаеш как да се обхождаш с ума и сърцето си, ако не можеш да ги пазиш чисти и не знаеш да ги цениш, ти нищо не можеш да постигнеш.

Когато хората в едно общество са недоволни едни от други и казват, че не могат да живеят заедно, нищо друго не им остава, освен всеки да отиде там, дето мисли, че може да живее добре. Ако заекът попадне в общество на вълци и лисици, какво ще стане с него? Лисицата е хитра, користолюбива. Тя ще снеме кожата на заека и от месото му ще си направи богато угощение. И това няма да я задоволи. Тя ще пита заека има ли малки зайчета, има ли роднини и познати. Ако заекът каже, че има малки зайчета, че има много роднини и познати, лисицата ще се запознае с тях с цел да използва месцето им. Това не са отношения.

Следователно, когато някой иска да се запознае с нас, ние трябва да сме будни, да следим каква обхода ще има той. Ако обходата му към нас е като тази на вълка, на лисицата, на мечката, на змията, ние разбираме целта на неговото запознаване. Като изучаваме животните, птиците, ние виждаме тяхната обхода едни към други, както и към същества, далечни на техния род, и вадим заключение за онова, което се крие в тях. Ако паякът няма обхода, не цени нещата, това е извинително за него. Не е извинително обаче за човека, на когото са дадени отличен ум и отлично сърце, да няма обхода, да не цени онова, което е вложено в душата на неговия ближен. Ето защо всеки трябва да се стреми да изработи в себе си правилна външна обхода и чувство да цени малките неща. Като развива това чувство в себе си, същевременно той развива и вътрешна обхода. Който няма правилна външна и вътрешна обхода, той влиза в стълкновение с Волята Божия. Как е възможно да не знае човек правилно да се обхожда с всичко онова, което Великият е създал? Как може той да не цени създаденото от своя Баща? Да не цени тия неща – това значи да влезе в разрез с Великия закон, който действа в света, както и в самия нас.

Всяко недоволство, всяко неразположение на човека се дължи на нарушаване на закона за обходата и на обезценяване на малките неща. Велико нещо е обходата! Не е достатъчно да има човек само външна обхода. Той трябва да има и вътрешна обхода, т.е. да обича всяко живо същество, да постъпва към него така, както към себе си. Да обичаш някого – това значи да му отдадеш най-малката любов. Човек се нуждае от малко. Дайте малко внимание на човека и той ще бъде доволен. За да покажете, че цените някого, постъпете с него така, както постъпвате със себе си. Ако дойде в дома ви някакъв странник, дайте му изобилно вода да измие краката, ръцете, лицето си; после го нахранете и му предложете да си почине. Щом изпълните тези неща към него, с това вие показвате, че го цените. Този човек ще ви благодари, ще пожелае и друг път да се срещне с вас.

Вчера направихме една разходка до Калинините върхове. Някои от приятелите пожелаха да обиколят всичките върхове. Според мене това желание говори за човешкото тщеславие. Безпредметно е да се качва човек от един връх на друг. Като стигне до един от върховете, нека разглежда другите отдалече. Така ще има повече време да чете онова, което Божият Дух е писал по върховете. Някои запитват защо тези върхове се наричат Калинини. Има едно старо предание за тия върхове. Наричат ги Калинини, защото някога си живяла една работна, спретната мома Калина, която постоянно чепкала, прела и тъкала вълна. Като нямало пазар за нейната вълна, тя я разстилала на тези места, от които впоследствие се образували Калинините върхове. Двете езера пък, наречени Карагьол, са двете очи на Калина, които всъщност не са черни, но светли, почти сини. На тъмно изглеждат черни, а на слънце са бели, до синкави. Канарите, които заобикалят тези езера, им придават тъмен цвят. Калинините върхове са отворена книга, по която може да се чете всичко, което Божият Дух е писал. Който не може да чете тази книга, той погледне наляво-надясно, хвърли един камък към върховете, друг – в езерото, и си отива: намира, че тук всичко е разхвърляно.

И тъй, като ходите по планинските върхове, пазете чистота. Това е най-простият израз, с който можете да покажете, че цените това, което Разумната Природа е създала. По този начин вие ще се свържете с напредналите Същества в Невидимия свят, които ще ви помагат. Иначе те ще се откажат от вас. Учителят казва на ученика да учи, да работи върху себе си. Ако ученикът учи, учителят ще му помага. Не иска ли да учи, учителят вдига ръцете си – не иска повече да знае за него, не се интересува от него.

Божественото говори няколко пъти на човека. Не слуша ли той, всички го напущат. Веднъж се говори на сърцето му, втори път – на ума му, трети път – на волята му, и ако не послуша, започват да му говорят по друг начин. Докато се говори на човека с любов, той трябва да се самовъзпитава, да използва добрите условия. Човек иска от другите да имат към него добра обхода, да го ценят. Щом иска това за себе си, и той трябва да го отдаде на другите. Като наблюдавам отношенията ви, виждам, че двама по двама имате добра обхода помежду си, но това не е достатъчно. Всичко, каквото виждате около вас, е създадено от Бога. Следователно, обхождайте се добре към всичко онова, което Той е създал. Ценете всичко, което Той сам цени.

Мнозина мислят, че както и да живеят, те се ползват от Божията Любов. Това е крива мисъл. Не може Любовта да е благосклонна към вас, ако нямате правилна обхода към всичко, което тя е създала, и ако не цените създаденото от нея. Ще кажете, че още не сте съвършени. Не, вие още днес можете да имате правилна обхода към всичко, което ви заобикаля, и да го цените. Ние сме дошли на планината по Божие благоволение и се ползваме от въздуха, от водата, от светлината заради доброто в нас. Тогава дайте ход на Доброто в себе си – изявете го навън. Без това велико благоволение ние не бихме могли един ден да останем на планината. Щом се обхождате добре, щом цените нещата, грехът и злото ще изчезнат от вас. Но затова от всички се изисква съзнателна работа – работа с Любов.

Христос казва: "Да го възкреся в последния ден." И на вас казвам: дошъл е последният ден да възкръснете. Ако не възкръснете днес, ще възкръснете след хиляда години. Не се плашете. Последният ден, за който Христос е говорил, е дълъг ден, а не от 24 часа, каквито са обикновените дни. За вас този ден започва от днес и продължава най-малко 50 години. В това време работете върху себе си, за да придобиете правилна обхода, да развиете в себе си чувство да цените всичко, което ви е дадено. Ценете вашия ум, вашето сърце, вашата воля. Обхождайте се добре към ближните си, към всички растения и животни, към цялата Природа. Ценете всичко, което ви заобикаля. Придобиете ли тези две неща, вие ще бъдете човек на Новото, човек на Любовта. И царски син да сте, вие трябва да имате добра обхода и да цените нещата. Като влезете в училището, всеки ще отправи погледа си към вас – да види каква е вашата обхода като на царски син. Колкото по-високо седите, толкова повече се изисква от вас. И ученици, и учители – всички ще искат от вас добра обхода и умение да цените нещата. Нещата не се ценят по външното им положение. Царският син заема високо положение, но може да срещне ученици, които учат по-добре от него. Може да срещне ученици с по-добра обхода, с по-тънко чувство за преценяване на нещата.

Следователно, искате ли да бъдете силни, красиви, доволни от живота, обхождайте се добре, ценете правилно всичко, което Първичната Причина е създала. Нямате ли тези качества, няма да имате нито сила, нито красота, нито доволство. Тогава ще се намерите в положението на младия Стоян кавалджия, който се хвалел със своя кавал. Той често казвал: "Моят кавал замества всякаква пушка. Като го насоча срещу неприятеля, като цъкна с него няколко пъти, неприятелят ми далече ще отскочи." Един ден го срещнала мечка в гората. Стоян дигнал кавала, насочил го срещу мечката, цъкнал два-три пъти – кавалът не хванал, но и мечката не избягала. Като се видял натясно, Стоян се качил на едно дърво и така се спасил. Той видял, че и кавалът някога не помага.

Кавалът представлява външната страна на нещата. Имаш пари, на които разчиташ, но когато парите не помагат, ще се качиш на дървото. Дървото представлява разумността в живота. Какво щеше да стане, ако кавалът на Стоян беше улучил мечката? – Стоян щеше да остане жив, а мечката щеше да бъде убита. Като се качил Стоян на дървото, и той, и мечката останали живи. Стоян трябва да се качи на дървото и оттам, като проповедник, да поучава мечката. Какво лошо има в това?

И вие трябва да постъпвате по същия начин. Говорите на някого, поучавате го, но той не ви разбира, не иска да ви слуша. Значи кавалът ви не е хванал. Качете се тогава на дървото и оттам му кажете няколко думи. Той ще ви погледне и ще каже: "Умен човек е този. Като мина втори път покрай него, пак ще си поговорим." Мечката има една добра черта, която хората не ценят и не познават. Ако Ă направите добро или някаква услуга, тя дълго време я помни. Мечката никога не забравя доброто, което сте Ă направили. Тя е съсредоточена в себе си, не е разсеяна. Мечката помни и злото, което някой Ă е направил, но това се явява като изключение в нейния живот. И на вас казвам: помнете доброто, което някой ви е направил!

"Ще го възкреся в последния ден." Всеки, който е развил в себе си добра обхода и чувство да цени нещата, той ще възкръсне в последния ден.

Пътят на праведния е път на Светлина.

Ходете и вие в пътя на Светлината!

21 август 1935, 5 ч.с.

Проява на Любовта

Ще ви дам следните мисли:

Това, което тече, е вода.

Това, което стои, е камък.

Това, което лъха, е въздух.

Това, което нуди, е сила.

В 14-а глава от Евангелието на Лука се изнасят три неща, които спъват развитието на човека или го отклоняват от правия път. Те са нивите, воловете и женитбата. Питате: "Да си купя ли нива?" – Нивата е първата спънка. – "Да си купя ли волове?" – Воловете са втората спънка. – "Да се оженя ли?" – Женитбата е третата спънка. Камъкът жени ли се? Това, което лъха, жени ли се? Това, което те нуди, жени ли се? Камъкът тече ли? – Камъкът не тече, но противодейства на водата. Водата лъха ли? – Водата тече. Това, което лъха, нуди ли те?

Съвременните хора казват, че човек трябва да се ожени, да образува дом, семейство. Семейството е създадено от Бога – то е Божествено учреждение. Женитбата обаче е човешки институт. Човешките неща са временни, а Божествените – вечни. Колкото и да е дълготрайно нещо, щом е човешко, то има край. Когато ви питат за началото и за края на нещата, ще знаете, че човешките работи имат край, нямат начало. Божествените неща имат начало, нямат край. Следователно всяко нещо, което има начало, а няма край, е Божествено. Всяко нещо, което има край, а няма начало, е човешко. Вие ще цитирате стиха, в който е казано: "Аз съм алфа и омега." Обаче алфа и омега не означават начало и край на нещата. Вземате една пръчка, огъвате я и образувате от нея крива линия, окръжност. След това поставяте ръцете си върху огънатата пръчка. Можете ли сега да кажете къде е началото и къде е краят на първата пръчка?

Първоначално човек е бил създаден сам да работи и да се развива. Тези условия му се видели трудни, затова пожелал да си купи нива – да се разшири. Купил нива, разширил се, но с това заедно се натъкнал на първата спънка. Той се намерил в затруднение: видял, че сам не може да обработва нивата си. Тогава започнал да търси помощник в работата си. Купил си пет чифта волове да му помагат. С тези пет чифта волове той се натъкнал на втората спънка. Петте чифта волове представляват петте сетива на човека, чрез които той се свързва с външния свят. Най-после решил да се ожени. Женитбата е третата спънка на човека. Когато умът и сърцето на човека са събудени, това показва, че той се е оженил. Като се ожени, човек казва: "Не искам вече да зная кой какво мисли за мене. Ще чувствам, ще мисля, както разбирам, и ще гледам дома си." Прав е човекът. Той е турил основа на дома си и трябва да се грижи за него. Някой казва, че още не е женен. Този човек взема думата женитба в буквален смисъл. Според мене няма човек в света, който да не е женен.

Мнозина се женят, за да бъдат щастливи. Те мислят, че като се оженят, вратата на Царството Божие ще се отвори за тях. Други пък искат да се оженят, за да влязат в реда на хората. Значи те искат да влязат в реда и порядъка на човешкото. Не е лошо човек да се ожени, но важно е какво ще придобие в женитбата. Всеки може да бъде търговец, но важно е какво ще продава. Ако някой търговец продава кръстове и ковчези за умрели, хората ще бъдат ли доволни от него? Кой купувач на ковчези и кръстове за умрели ще благодари на търговеца за това, че му е продал тия вещи? Не е лесно човек да отиде в някой магазин за погребални вещи да купи сандък и кръст за някой свой ближен. Той ще отиде в магазина на тоя търговец, но по неволя. Защо ви са нужни тези вещи? Не може ли вашият ближен да мине без ковчег и без кръст? Защо са потребни ковчег и кръст на умрелия? Вие разрешавате трудни въпроси, разрешете и този въпрос. Когато умре някой християнин, поставят го в сандък, заравят го в земята и отгоре забождат кръст. След това близките му плачат, жалят, че не е между тях. Ако отидете в някое семейство, на което бащата е заминал за онзи свят, ще видите, че всички плачат за него. Ако бащата е бил скъперник, строг, студен към децата си, те вътрешно ще бъдат доволни, че баща им е заминал за онзи свят, защото ще могат да си поживеят, както трябва. Докато на една страна плачат, на друга делят помежду си наследството. Всеки иска да знае какъв дял му се пада. Турците пък постъпват по друг начин с умрелия. Те го придружават до гроба, хвърлят го отвисоко в дупката, за да разбере, че е заминал за другия свят, и се разотиват. Като си отидат всички хора, тогава го заравят. Изобщо всички народи погребват умрелите си по различен начин. Когато умре, човек познава кой го е обичал и кой не го е обичал.

Всички хора говорят за Любовта. Как познавате, че някой човек има любов? Кой е пробният камък, с който опитвате дали даден човек има любов? Първата проява на Любовта е даването. Дето има любов, там всякога има даване. Не може човек да има любов и да не е готов да дава. Когато Любовта напусне човека, той вече престава да дава. Любовта разширява човека и събужда в него желание да дава. Този закон се проверява навсякъде в живота. Когато търговецът работи с любов, в него се явява желание да отвори дюкяна си и да продава. Когато земеделецът работи с любов, отваря хамбара си и щедро дава. Когато младата мома стане майка, в нея се събужда желание да дава. Когато учителят влезе в училище и децата го заобиколят, той започва да дава. Всички хора, в сърцата на които Любовта влиза, имат желание да дават. Докато хората дават, Любовта действа в тях. Щом престанат да дават, Любовта ги напуща. Значи даването е свързано със закона на Любовта.

Така е в Духовния свят. На физическия свят обаче казваме: "Търговецът продава стоката си, земеделецът оре нивата и продава житото си, майката възпитава детето си и го праща на училище." На Земята поривите на Любовта се кръщават с различни имена. Когато не дава, човек се натъква на опасности, на каквито търговецът се натъква. Търговец купува стока, но не я продава, държи я в дюкяна си. След време купува още стока, която също не продава. По този начин той събира много стока, влага парите си в нея, но не я продава. Като свърши парите си и не може да купи повече стока, нито може да я продаде, той се намира пред фалит. Значи в Любовта става обмяна: тя взема и дава. Кое е по-добро: да вземаш или да даваш? Писанието казва: "По-блажен е онзи, който дава, отколкото този, който взема."

Докато Любовта е във вас, давайте. Даването е вътрешен процес, който свързва човека с Бога. Който не дава, той не може да се свърже с Бога. Христос казва: "Който не се отрече от майка си, от баща си, от брата си, от сестра си и от своя живот, той не може да бъде Мой ученик." Това значи: който не даде всичко старо, каквото има, той не може да бъде ученик на Новото. Наистина, защо са нужни на човека майка, баща, брат и сестра? Защо му е потребна майка мечка? Защо му е нужен баща вълк? Защо му е потребна сестра паяк? Защо му е нужен брат змия? Какво ще допринесе сестрата паяк? Тя по цели дни ще тъче паяжини по ъглите на стаята, а ти ще метеш подир нея. Паякът лови мухи и сам ги яде, не му дохожда наум да сподели плячката си с някого.

Следователно да се отрече човек от майка, баща, брат и сестра – това значи да се отрече от всичко онова, което той сам е направил. Човек сам си е купил нива, сам се е свързал – трябва сам да се освободи от първата спънка. Човек сам си е купил волове, сам се е свързал – трябва сам да се освободи от втората спънка. Човек сам се е оженил, сам се е свързал – трябва сам да се освободи от третата спънка.

Отречете се от всички връзки, които сами сте направили! Както сте се свързали, така трябва да се развържете. Вие сами сте си купили нива, волове – и после се самозалъгвате, че са ваши. Оженили сте се за една мома и казвате, че тя е ваша жена. Майката е родила вашата жена, мъчила се е, грижила се е за нея и един ден вие вземате чуждата дъщеря, оженвате се за нея и казвате, че тя е ваша жена. Като се ожените за чуждата дъщеря, не само нея ще направите нещастна, но и целият дом ще стане нещастен. Същото се отнася и за мъжа. Това е искал да каже Христос: "Отречете се от всичко онова, което сами сте създали и което носи нещастие не само на вас, но и на вашите ближни!"

Какво трябва да правите, за да избегнете нещастията? Ако искате да се ожените – дали сте момък, или мома – потърсете другар или другарка, които да нямат нито майка, нито баща, нито брат, нито сестра. Щом намерите такава мома или такъв момък, оженете се и ще бъдете щастливи. Разбирайте ме право, за да не изпаднете в противоречие. Какво правят съвременните моми и момци? Като дойде време да се женят, те търсят богата мома или богат момък от високо обществено положение, за да могат да се повдигнат. Ще кажете: "Тогава хората не трябва да се женят." – Ще се женят, както и досега са се женили. Но в женитбата трябва да се внесе нов елемент – Любовта. Адам се ожени за Ева. Чия дъщеря беше Ева? Кой беше бащата, коя беше майката, кой беше братът и коя – сестрата на Ева? Както виждате, Ева беше дъщеря, която нямаше нито баща, нито майка, нито брат, нито сестра.

Сега вие искате да знаете какъв ще бъде краят на вашия живот: ако сте купили нива, ще я оставите; ако сте купили волове, ще ги напуснете; ако сте се оженили, жена ви ще ви напусне. Ако не оставите нивата си още първата година, най-късно след 120 години ще я оставите. Крайният предел за едно събитие на Земята е 120 години. Ако воловете не ви напуснат още първата година, след десет години ще остареят и не ще могат да ви служат. Ако приживе още жена ви не ви напусне, като остарее, ще замине за другия свят и вие пак ще останете сам.

Ние разглеждаме нещата вън от човека и знаем какво може да се случи с него. Вие разглеждате нещата като неразделна част от вас, вследствие на което се свързвате с тях и като ви се отнемат, страдате. Влизате в един институт, свързвате се с него и после не можете да излезете оттам. Например някой се ожени, свърже се с института на женитбата и мисли, че не може да живее без него. Човек е съществувал преди създаването на този институт. Сегашният човек е дошъл до по-високо положение на съзнанието, иска да се освободи от временното и да служи на Вечното Начало. За да служи на това Начало, човек трябва да разбере първата проява на Любовта – даването. Да служиш на Вечното Начало, значи да даваш. Какво разбирате под даване? От сутрин до вечер вие се безпокоите, притеснявате се, сърцето ви се свива, не може да върши свободно службата си. – Освободете сърцето си от всички безпокойствия и тревоги и дайте му отдих. От сутрин до вечер мислите за едно, за друго, съмнявате се, колебаете се. – Дайте отдих на ума си. Освободете го от съмненията и колебанията, вложете в него светла, възвишена мисъл. Вие мислите много, но това не е права мисъл. Когато умът е пълен със съмнения, това не е мисъл. Сърце, което се безпокои, и ум, който се съмнява, нищо не дават. Вложете едно благородно чувство в сърцето си и една светла мисъл в ума си и оставете ги да си починат. Дай отдих на сърцето си! Дай отдих на ума си!

Хората се обиждат, огорчават се, товарят сърцето си с ненужен багаж. Защо се обижда човек? Някой отишъл някъде и понеже не са го приели, както е очаквал, той се е обидил. Как смеят такъв велик, такъв добър човек да не го приемат с нужното уважение и почитание! Всеки се мисли за добър, за свят, за голям човек. Това показва, че всеки човек иска да вземе нещо от другите, но не и да даде. Всички трябва да знаете, че като вземате, трябва и да давате. Учителят дава на ученика си нещо. Ученикът трябва да предаде това нещо на друг някой. Вторият ще го предаде на трети и т.н. Това нещо ще минава от ръка на ръка, докато отново се върне при учителя. Учителят иска да изпита учениците си: да види докъде са стигнали в даването. За тази цел учителят дава на един от учениците си една хубава ябълка. Той пък я дава на свой другар. Другарят му взема ябълката и я дава на трети ученик. Третият я предава на четвърти. Ябълката минава през десет ученици. Десетият занася ябълката на учителя. Учителят остава доволен от опита. Той намира, че учениците му са добри, щедри момчета. Ако ябълката беше изчезнала някъде по средата, учителят щеше да извади друго заключение за учениците си. Следователно, каквото ви се даде, трябва да го дадете на други – всички да вземат участие. За да дойде Любовта, човек трябва да е научил закона на даването.

Когато ябълката попадне в ръцете ви, не мислете какво е съдържанието Ă, но мислете на кого да я предадете, за да се върне пак там, откъдето е излязла. Човек се изпитва чрез ябълката. Ако първите хора бяха постъпили правилно с ябълката, светът щеше да бъде изправен. Като получи ябълката, Ева трябваше да я даде на Адам. Адам пък трябваше да я даде на Бога. Обаче Ева веднага опита ябълката и направи първия грях. Когато дойде едно желание в сърцето ви, не го опитвайте, но дайте го на друг някой. Когато дойде някоя мисъл в ума ви, не се спирайте много върху нея, но дайте я на друг някой. Каквито желания и мисли дойдат при вас, дайте ги на други: нека желанията се движат, нека обикалят света, докато намерят своя източник.

Като наблюдавам и изучавам живота във всичките негови прояви, вадя заключение, че човешкото взема, а Божественото дава. Усмивката на хората взема, а не дава. Някой се усмихне – мръдне само устните си. С това този човек иска да вземе нещо. Изобщо в неестествените човешки постъпки всякога се крие някакво изкушение, користолюбие или лицемерие. Такава постъпка води понякога човека и към любов, но тази любов е привидна. Например нещо отвътре те заставя да отидеш в черква. В същото време една млада красива мома отива на същата черква. Като влезеш вътре, погледът ти се спира върху красивата мома и умът ти се раздвоява. Това е изкушението, което се вмъква в човека в най-различни форми. Понякога човек отива в някое училище с цел да учи, но после излиза друго нещо, което той не е предполагал. Изобщо човек не знае отде идат благата, определени за него – от Бога или от друго място. Всяко благо, дадено от Божествения свят, внася разширение в човешката душа. Всяко благо, което иде от човешкия свят, ограничава човешката душа. За да се ползваш от дадено благо, едновременно с тебе още две същества трябва да вземат участие в това благо. Например ти можеш да ядеш, ако заедно с тебе ядат още две същества. Значи три същества трябва да ядат едновременно: умът, сърцето и волята. Позволено е на човека да яде, ако умът, сърцето и волята му са на място. Ако едно от трите същества не е на място, човек няма право да яде.

Човек трябва да дава. Как трябва да дава? – Безкористно. Земеделецът хвърля жито на нивата. Казвате, че този земеделец е щедър – дава изобилно жито на нивата. Не е щедър той. Земеделецът дава, но в замяна на това иска да вземе 30, 60 или 100. Орачът оре нивата с воловете и когато се върне у дома си, нахрани воловете, даде им малко слама, малко ярма, и после казва, че добре ги е нахранил. Това не е даване, но вземане. След като воловете са работили цял ден, след като са робували, ти им даваш незначителна част от това, което си взел от тях. Човек трябва да мисли право. За тази цел той трябва да освободи ума си от всички тревоги, от всички смущения. Главата на хората побелява от тревоги, но въпреки туй това не ги довежда до правилно разрешаване на въпросите.

Светът, в който живеете, е пълен с невидими същества, които вървят в крив път. Те постоянно ви следят и по незабелязан от вас път ви създават ред изпитания и изкушения. Големи тънкости има в техните методи. За тази цел вие трябва да бъдете будни, да различавате техните похвати и да не им се поддавате. Докато не се научите да различавате техните методи, вие всякога ще бъдете нещастни. Например имаш добро разположение на духа си, но изведнъж дойде някой, каже ти една дума и развали разположението ти. Ставаш сутрин весел, бодър, но детето ти е паднало от стола, счупило е крака си и ти изгубваш разположението си. Отиваш на училище да вземеш диплома си и се връщаш радостен, пълен с мечти за ново бъдеще, но веднага те посрещат с телеграма, в която съобщават за смъртта на баща ти. Назначават те министър в България, но в това време жена ти заминава за онзи свят. Както виждате, най-добрите и красиви неща в живота на човека се придружават с горчиви хапове. Какво трябва да се прави? – Нещата трябва да се предвиждат. Като ви предлагат нещо хубаво, мислете върху него: да го приемете, или не. Знайте, че всичко хубаво е последвано от нещо горчиво. Ако искате да избегнете горчивото, не посягайте към сладкото. Коя е причината за това? – Стремежът, пътят на хората. Пътят, в който вървят, е прав, но методите, чрез които искат да реализират нещата, са човешки. Тръгнали сте в новия път. Какво се иска от вас? – Новият път изисква нови методи. Сготвите хубаво ядене, но го туряте в нечиста чиния. След малко яденето се вмирисва и вие отказвате да го ядете. Хубаво сготвеното ядене трябва да се тури в чисти нови чинии.

Следователно всяко нещо, от единия до другия край, трябва да бъде издържано в чистота. Всяка мисъл, всяко чувство, всяко действие във всички свои прояви трябва да бъдат абсолютно чисти. Вземате една мисъл и я туряте в нечиста чиния на сърцето. Оттам прехвърляте същата мисъл в нечиста чиния на волята и след това предлагате тази мисъл на хората. – Не, тази мисъл е нечиста вече. Следователно вие нямате право да предлагате нечисти мисли на света. Чиниите на вашите мисли и чувства, чиниите на вашите постъпки трябва да бъдат абсолютно чисти. Това се изисква от всички съвременни хора. Чисти бъдете в мислите си! Чисти бъдете в чувствата си! Чисти бъдете в постъпките си! Не сте ли чисти, нямате извинение. Ще се извинявате, че сте били невежи. – Това е ваша измислица. Няма невежи хора в света. И растенията даже не са невежи. И камъните не са невежи. Виждате, че един камък седи на едно място с години. Вятър духа около него, но той седи, философства и казва: "За да философствам, спокойствие ми е нужно." Ако го търколи някой надолу, той се чуди кой е нарушил спокойствието му. Като спре, пак започва да философства. От камъните човек придобива онова вътрешно спокойствие, при което може правилно да разсъждава.

Някой погледне към камъка и казва: "Камък е това!" – Камък е, наистина, но от него ще вземеш урок по търпение. От водата ще учиш закона на даването. Дето минава, водата всякога дава нещо от себе си. Ако мине покрай някое сухо дърво или покрай някоя изсъхнала тревица, тя ще ги напои, ще ги освежи. И въздухът, който лъха, дава. И силата, която нуди, дава. Следователно давай и ти, както водата дава. Давай и ти, както въздухът дава. Давай и ти, както силата дава. Камъкът, водата, въздухът, силата служат като предметно учение да научат хората на закона на даването.

Пишете върху темата "Как водата дава?" Като разработите този въпрос, вижте какво вие бихте могли да приложите в живота си. Приложете методите, с които водата си служи при даването, и вижте какви резултати ще имате. Водата дава това, което е получила, и отново се връща при своя източник. Тъй щото и вие давайте по същия начин. Ако каните богати хора на угощение, за да ви поканят един ден и те, това не е даване. Давай на сиромасите, които няма какво да ти върнат. Когато давате нещо на сиромаха, той благодари на Бога за това, което е получил. По този начин и той дава от това, което е получил. Даването е непреривен процес, който минава от едно същество на друго. Мени се само формата и начинът на даването, но процесът не спира. Когато те поканят някъде на обяд, първо отправи мисълта си нагоре да благодариш за това, което ще получиш. Щом благодарността е чистосърдечна, отвътре веднага ще те предупредят трябва ли да останеш на този обяд, или не трябва. Ако пред тебе е сложена развалена кокошка, трябва ли да ядеш от нея? Външно кокошката е добре сготвена с приправки, но месото е развалено. Какво трябва да направи поканеният на този обяд? – Той трябва да вземе шапката си и да си отиде.

Много отровни и вмирисани кокошки се предлагат днес на хората, но човек трябва да бъде буден, да ги познава и да не ги приема. Каква по-отровна храна от мисълта, че Бог не съществува? Ако някой ви предложи такава мисъл, откажете се от нея. Нека този човек разбере, че вие познавате вмирисаната кокошка и нито за себе си я желаете, нито на други я предлагате. Гответе чиста, здрава храна, ако искате да имате приятели.

И тъй, първата проява на Любовта е даването. Давайте чисто, безкористно. Който не дава, той не може да се свърже с Любовта. Който не може да влезе във връзка с Любовта, той не може да я опита. Пророкът е казал: "Опитай ме, Господи!" Той иска да бъде изпитан – да види може ли да дава по Божествен начин. Да мисли човек – това е процес на ума, да дава – това е процес на сърцето. Истинският живот започва с даването, понеже тогава човек става проводник на Божественото Начало в себе си. Как дават обикновените хора? – Те се нахранят добре и каквото остане от яденето, дават го на другите. Това не е даване. Да дадеш нещо, това подразбира свобода на сърцето – да дадеш това, което ти сам още не си опитал.

Днес говоря за даването, понеже Новият живот изисква това. Животът на съвременните хора – старият живот, е пълен със смущения и безпокойствия. Заболи ги глава – смущават се, хване ги ревматизъм – смущават се, разстрои се стомахът им – смущават се. На какво се дължат тези болезнени състояния в хората? – Всички болести се дължат на това, че човек не дава. Някой е закъсал в живота си, защото не дава. Вършете Волята Божия, давайте безкористно, за да се освободите от всички болести, от всички смущения и несгоди.

От сутрин до вечер Бог дава. Той гледа към нас с разположение и чака времето да почнем съзнателно да работим. Мнозина обаче се крият натук-натам, чакат Той да се отдалечи от тях, за да могат свободно да правят, каквото искат. Всички хора казват, че Божественото око присъства навсякъде. Въпреки това, когато вършат някакво престъпление, те не се страхуват от това око, но се страхуват от хората. Какво показва това? – Че мисълта как Божественото око следи всичко, не е дълбоко легнала в съзнанието на хората. Минавате покрай една плодна градина и пожелавате да си откъснете един плод. Започвате да се озъртате наоколо, да не ви види някой. Казвате, че ви е страх от Бога, а всъщност от хората се страхувате. Като видите, че жива душа няма около вас, вие спирате пред някое дърво, откъсвате си един плод и продължавате пътя си. Ако сте убедени, че Божественото око ви гледа, щяхте мислено да се обърнете към Него с молба да си откъснете един плод.

Съвременните хора търсят щастие. Щастието седи в чистотата на техните мисли, чувства и постъпки. "С какъвто дружиш, такъв ставаш." Тази пословица се отнася и до мислите, чувствата и постъпките на хората. Каквито мисли храните, такива ставате. Хранете хубави мисли и чувства към всеки човек, без да се спирате пред въпроса заслужава ли той това, или не. От Божествено гледище всеки човек заслужава нещо. Ако почнете да мислите кой човек заслужава да бъде обичан и кой не заслужава, вие влизате в човешкия порядък на нещата. Казвате: "Да дам ли на този човек нещо, или да не му дам?" – Дай и не мисли! – "Ама как ще постъпи той?" – Това е негова работа. Ако не постъпи право, той ще носи последствията на своята постъпка. Ако ти не постъпиш право, последствията на твоята постъпка тебе ще следват.

Щом е дошъл твоят ред, давай и не мисли. Хората са халки в обща верига. Ако една от халките не изпълнява службата си, ще ръждяса. Щом ръждяса, ще я извадят навън и вместо нея ще поставят друга. Който влезе във веригата на Божествения свят, той трябва да върши волята на Отца си. Не върши ли Неговата воля, сам ще носи последствията. В Божествения свят грехът е изключен. Там няма криви постъпки. Кажете ми една крива постъпка според вашето разбиране. Ще кажете, че някой не се е отнесъл с вас, както трябва. Щом кажете това, вие съдите себе си. Никой не ви е дал право да съдите. Този човек не е постъпил добре с вас, защото вие сте се спрели там, дето не ви е мястото. Щом престанете да съдите, всички хора ще се отнасят с вас добре. Това значи да живеете в Божествения порядък на нещата, а не в човешкия.

Млада българка се оженила за един българин, но той излязъл много несръчен човек. Това започне, онова започне – работите му не вървят. Един ден жена му казала: "Облечи това расо, вземи котленцето в една ръка, китката босилек – в друга, и тръгни из село в село да ръсиш хората. Колкото пари събереш в котлето, ще ги донесеш на мене." – "Виж, тази работа мога да я направя", казал младият съпруг и тръгнал на работа. По едно време до ушите на владиката дошла вестта, че някакъв особен поп ходи из село в село да ръси хората. Владиката го извикал при себе си и го запитал: "Кой те опопи?" – "Жена ми." Питам: какво показва това? – Това показва, че хората са създали свой собствен порядък, който следват. Те следват човешкия порядък, а пренебрегват Божествения.

Божественият порядък на нещата обаче казва на хората да дават. Даването е първата проява на Любовта. Кой от вас е мислил по това? Кой от вас, ако го запитат за първата проява на Любовта, ще може да отговори правилно? Мисъл се изисква от хората. Сега ви говоря неща, които едва след 20 и повече години ще разберете. Например, за да разберете даването, трябва да давате. Който дава, той е добър човек. А доброто не е нещо статично. Доброто е динамичен процес. Постоянно трябва да дава човек, за да бъде добър. Щом забележи в себе си най-малкото нежелание да дава, в този момент човек не е добър. В този смисъл всеки за себе си може да каже добър ли е, или не. Докато дава, той е добър; щом престане да дава, той не е добър. Добрият човек не задържа нищо в себе си. Щом не задържа нищо в себе си, той върши Волята Божия, вследствие на което се радва на вътрешен мир.

Въпросът за даването оставам на вас – всеки сам да го разреши. Всеки сам трябва да реши да дава или да не дава. Всеки извор, който има изобилно вода, постоянно дава. Щерната дава временно и по-малко вода. На вас оставам да се определите: щерни ли да бъдете, или извори.

Казано е в Писанието: "Не съдете, да не бъдете съдени!" Това значи: не съдете, не критикувайте другите. Себе си можете да критикувате, но с мярката на Абсолютната справедливост. Не преувеличавайте, нито намалявайте фактите. Фактите трябва да се изнасят така, както са в действителност. Да критикувате себе си, значи да извадите гнилите продукти от торбата си и вместо тях да турите нови, свежи продукти. Извадете старите неща от торбата си и я напълнете с нови. Старите навици, които сте наследили от деди и прадеди, трябва да изхвърлите навън и на мястото им да поставите нови. Старото и новото не могат да се примирят. В това отношение Христос е категоричен. Той казва: "Ако не се отречете от баща си, от майка си и от себе си, нямате живот." И вие говорите за самоотричане, но кой от вас се е самоотрекъл, както трябва?

Сега например сте дошли на планината да получите нещо от нея: да се обновите, да си починете, да трансформирате състоянията си. Искате да ви се даде нещо – право е това. Но давате ли и вие? Всички сте дошли тук с автомобили, с палатки, с всички удобства. Едно трябва да знаете: само онзи може да получи от Природата онова, за което е дошъл, който изпълни закона на даването. Щом е дошъл тук, той трябва да поеме грижата за още трима души: да им плати билета за автомобила или за трена и през всичкото време да се грижи за храната им, както за себе си. Ще кажете, че някои от вас имат жена, деца. Вън от близките си всеки трябва да се погрижи за още трима. Това значи курорт. А така, всеки да се грижи само за себе си, това не е Волята Божия. Ако рече Бог да ви съди, вашата работа е свършена. Всеки сам трябва да се съди. Като се осъди, ще напише присъдата си и ще я занесе в Невидимия свят – там да се произнесат права ли е, или не. Ако намерят, че присъдата не е права, ще я върнат назад за корекция. Докато присъдата не се одобри, човек все трябва да разглежда постъпките си.

Не заставяйте камъка да върви по пътя на водата. Камъкът нека да седи на своето място. Имайте характера на камъка, който казва: "Аз съм стол, на който всеки може да седне да си почине."

Не заставяйте водата да върви по пътя на въздуха. Водата нека да върви по своя път. Имайте характера на водата, която постоянно тече, движи се, на всички дава, никого не чака. Когато искате да помогнете на някого, не чакайте благоприятни условия, както и водата не ги търси.

Не заставяйте въздуха да върви по пътя на силите. Въздухът нека да върви по своя път. Имайте характера на въздуха. Когато иска да помогне на задушаващия се, въздухът веднага му се притичва на помощ.

Не заставяйте силите да изменят своя път. Силата кара човека да мисли, да чувства, да действа.

Това са новите правила, които трябва да следвате. Ако ги следвате, ще близнете от щастието, което търсите. Ако не ги следвате, ще пиете пелин, от който ще се вгорчите. За да се освободите от горчивината, трябва да я повърнете назад. Сега на вас казвам: повърнете всичко старо, което сте яли от хиляди години насам. Като се освободите от старото, съзнанието ви ще просветне, душата ви ще се освободи от тежкия товар на миналото и като новородено дете ще погледнете нагоре и ще кажете: "Господи, да бъде Твоята воля!" Това значи да живее човек в Царството Божие.

Срещам някой – едва се държи на краката си, не може да мисли, да чувства, да прави добро, но казва, че е богоугоден. Щом не можеш да мислиш, да чувстваш, да правиш добро, ти не си богоугоден. Когато мислиш, чувстваш и правиш добро, ти си богоугоден. В Бога противоречия не съществуват. Противоречия съществуват в човешкото, в животинското царство, както и в живота на духовете. Това, което смущава, което измъчва човека, не е Божествено. По този начин обаче човек се изпитва доколко е готов да възприеме новото, което носи радост и веселие за неговата душа. За да дойде до свободата, човек непременно трябва да мине през ограничения.

Представете си, че на тялото ви някъде е излязъл голям цирей и е заел значително място. Той иска да ви заблуждава, че е собственик на това място. От време на време поглеждате към него, виждате, че е побелял, готов да се пукне. Той обаче иска само да го намажете с нещо. Никакво мазане не му трябва. Ще вземете игла, добре обгорена, и ще го боднете в средата. Той постепенно ще се смалява, докато един ден съвършено изчезне. Такива циреи има човек и в психическия си живот. Един цирей е например мисълта какво говорят хората за вас. Много просто – хората говорят за вас, че сте смахнати. Кой няма да каже, че сте смахнати? Качили сте се в това мъгливо време на върха и чакате да видите изгрева на Слънцето. Видяхте ли Слънцето? – Не го видяхте.

Има едно слънце в човека, което никога не залязва и никаква мъгла не го закрива. Изгрее ли веднъж, това слънце вечно грее и никога не залязва. Ако не искате хората да ви считат за смахнати, като ви питат къде сте били, ще им кажете: "Понеже мисля да си строя къща, качих се на този връх да си избера хубави, здрави камъни. Пък и водата в реката ми харесва – с нея ще гася варта." Ще убедя хората, че аз зная да строя къщи, каквито обикновените майстори не знаят. Като им кажа така, те ще видят, че съм умен човек. Наистина, освен за външната къща за живеене човек работи за съграждане на своята вътрешна къща. Следователно нека се пукат вашите циреи. Няма защо да се обиждате от това, какво хората мислят за вас. Нека се смеят. Щом се смее, човек ще намери правия път.

Една млада мома се оженила за един момък. Тя била добра, но много се обиждала. Един ден наготвила пиле. Дошъл мъжът на обяд и казал нещо, което я обидило. Тя сложила трапезата, но не искала да обядва. – "Ела да обядваме!" – "Не съм гладна." Друг път тя пак наготвила пиле. Той пак казал нещо, което я обидило. – "Хайде, да обядваме!" – "Не съм гладна, не искам да ям." Трети път пак наготвила пиле. Мъжът казал нещо, което в друг случай би я обидило, но този път тя се усмихнала и казала: "Няма вече да се обиждам. Ако продължавам все по стария начин, аз ще се обиждам, а мъжът ми ще яде пилета без мене." И на вас казвам: не се обиждайте от това, което хората говорят за вас. Усмихнете се и хапнете от пилето.

И тъй, вървете по вътрешния закон на Любовта – по закона на даването. Така ще проверите имате ли Любов, или нямате. Това не значи, че трябва да се упражнява насилие върху вашата съвест – да ви заставят да давате. Всеки трябва да дава доброволно, по любов, без никакво външно или вътрешно насилие. Давате ли по любов, вие всякога ще бъдете богати.

Давайте по новия начин, по закона на Любовта. Това значи да се отрече човек от стария порядък на нещата, от своите стари възгледи и теории, от всичко човешко, и да възприеме новото, Божественото. Приложете Божествения порядък на нещата, за да получите великите блага на Живота.

Ако Слънцето не изгрява, ако водата не тече, ако въздухът не лъха, ако силата не нуди, Новото няма да дойде в света.

Божият Дух носи всичките блага на живота.

23 август 1935, 5 ч.с.

Сочни храни

В първата глава от книгата на пророк Даниил^1 се вижда силата на убеждението. Голяма е силата на човека, който има убеждение! Който няма убеждение, той не може да приложи силата си. Даниил бил убеден, че не трябва да яде пищна храна, но сочна, т.е. сочива. Под пищна храна се разбират разните видове меса. Под сочива се разбира вегетарианска храна. Навуходоносор^2, вавилонският цар, определил всеки ден да се дава на Даниил и на тримата юноши, Юдини синове, дял от царските изрядни ястия и от виното, което той пиел. Но те пожелали за себе си сочива и вода. Както виждате, има религиозни хора, които употребяват пищна храна и винце пият; има религиозни, които ядат сочива и вода пият. За да употреби човек една или друга храна, това зависи от неговото вътрешно убеждение. Следователно човек може да има убеждение по отношение на физическия свят, може да има убеждение и по отношение на Духовния свят.

И тъй, по отношение на храната познаваме два типа хора: едните употребяват месна храна, а другите – вегетарианска. Човек употребява такава храна, в която той вярва. Когато е убеден в нещо, човек вярва. Едно убеждение е толкова по-силно, колкото вярата на човека в убеждението му е по-голяма. Най-малкото колебание, най-малкото съмнение в неговата вяра намалява силата на убеждението. Дето убеждението е слабо, там приложението отсъства. Ако приложи нещо, в което не е убеден, човек няма да има никакви резултати. Даниил имаше убеждение, което приложи. Той помоли началника на скопците да му позволи да не яде от храната, която се слага на царската трапеза, за да не се оскверни. Като приложи своето убеждение, Даниил получи добри резултати. Значи всяко приложение на нещата трябва да се предшества от убеждение. Човек трябва да е убеден сто на сто в онова, което прилага. Ако има едно на сто изключение, това не е убеждение.

Възможно ли е човек да има убеждение, в което да няма поне едно на сто изключение? Не само че е възможно, но според мене истинско убеждение е онова, в което няма абсолютно никакво изключение. Ако човек не успява в нещо, единствената причина за това е, че убеждението му не е пълно. Той не е сто на сто убеден – все има някакво малко колебание или съмнение в неговото убеждение.

Слабата страна на съвременните християни седи в това, че те нямат убеждение. Те казват: "Христовото учение е неприложимо в сегашния живот." Те сами не вярват в това, което проповядват. Тогава остава да се приложи учението на пищната храна. Виждате, че днес всеки говори за удобства, за улеснения, за пищна храна. Които нямат тези условия, те роптаят в себе си защо едни да имат всичко, каквото пожелаят, а други да ядат постна храна и да пият само чиста водица. Те се оплакват, че им е дотегнала постната храна и чистата вода – имат нужда от силна, укрепителна храна и малко винце.

Аз не вземам думите пищна и постна храна в буквален смисъл. Не е въпрос до външната страна на храната. Всички съвременни хора, светски и религиозни, богати и бедни, месоядци и вегетарианци, роптаят. Светските хора, които ядат пищна храна, роптаят; религиозните хора, които ядат постна храна, също роптаят. Значи причината за роптанието на хората не е постната храна, защото и пищната храна не ги задоволява. Слугата роптае, че господарят не му е заплатил, колкото трябва. Жената роптае срещу мъжа си, че не я е обичал, както трябва. Според нея щом мъжът Ă не я обича, тя не може да влезе в Царството Божие. Слугата представлява светският човек, който яде пищна храна, но е недоволен от живота. Жената представлява религиозният човек, който яде постна храна, сочива, но и той е недоволен от живота. И двамата роптаят, търсят нещо, което не могат да намерят. Жененият е недоволен, че се е оженил – роптае; нежененият е недоволен, че не се е оженил – роптае. Жененият е религиозният човек, нежененият – светският. И двамата роптаят, и двамата са недоволни. Религиозният роптае, че се е оженил: той мисли, че женитбата му препятства да влезе в Царството Божие. Светският роптае, че не се е оженил. Той казва: "Ако бях женен, щях да имам синове, дъщери, работите ми щяха да вървят напред. Сам човек какво може да направи? Нямам жена, нямам деца да ми помагат. С един камък къща не става."

Сега аз изнасям тия факти, за да обърна вниманието ви върху роптанието, върху недоволството на хората, но не и да го обясня. Роптанието е резултат на дълбок психически процес, който става в човека. Често роптанието произтича от малки причини. Малки, дребни причини правят човека недоволен. Някой е недоволен, че не е красив. От какво зависи красотата на човека? – Любовта е мярка за красотата. С други думи казано: когато обичате някого, той е красив; когато не го обичате, той не е красив. Външно красивият човек е маска, която някой скулптор е изваял и поставил на човешкото лице. Махнете тази маска и вижте дали човек под маската е красив. Ако някой човек и под маската е красив, той може да се нарече истински красив. Следователно истински красив човек е този, който няма маска, т.е. който външно и вътрешно е красив.

И тъй, истинското убеждение абсолютно изключва от себе си съмнението, колебанието, нерешителността. Прегледайте вашите убеждения и вижте влиза ли в тях съмнението като присъщ елемент. Ако съмнението отсъства, вашето убеждение е абсолютно и смело можете да го приложите. Даниил заедно с тримата млади момци беше поставен при много неблагоприятни условия. Те трябваше да живеят в царския дом при съвършено нови условия за техния ред и порядък на живота, в който до това време бяха поставени. Трябвало е съвършено да изменят на себе си, на своя начин на хранене, на разбиране, и да влязат в условията на "пищния живот". Обаче и при това положение те намерили изходен път и издържали на убеждението си да се хранят със сочива и да пият вода вместо вино от царската трапеза.

Що е сочива, т.е. сочна храна? – Сочната храна е храната на Любовта. Пищната храна е тази на безлюбието. Който употребява пищна храна, в смисъл храна на безлюбието, той всякога е недоволен. Каквото предложите на този човек, той всякога е недоволен. Навсякъде ще го чувате да роптае: защо днес няма печена кокошка? Защо няма баница? Защо яденето е малко постно? Защо кърпата не е сгъната, както трябва? Защо чинията не е добре измита? Който употребява сочна храна, т.е. храната на Любовта, той всякога е доволен. На човека, който употребява пищна храна, други му слугуват; онзи пък, който яде сочна храна, сам си слугува. Ако чинията ти е нечиста, вземи гореща вода и сапун, измий я няколко пъти изобилно с вода и въпросът е свършен. Трябва ли за толкова нищожна работа да викаш този или онзи слуга и да създаваш цяла история? Пищната храна се изразява в угощения, банкети, в прислужване от страна на други хора. Сочната храна се изразява в простота, чистота и любов. Тук няма угощения, няма банкети, няма прислуга. Тук човек сам върши работата си. Затова първата храна представлява безлюбието, в което нещата се постигат чрез насилие. Втората храна представлява Любовта, в която всичко се върши доброволно. Ние можем да наречем пищната храна не храна на безлюбието, а храна на свещения човешки егоизъм. Сочната храна оставяме със същото име – храна на Любовта.

Може ли Христовото учение да се приложи днес? Може ли да се приложи някое ново учение? Ако имате убеждение или ако сте последовател на храната на Любовта - на сочната храна, можете да приложите, каквото искате. Ако сте последовател на храната на свещения човешки егоизъм - на пищната храна, нищо не можете да приложите. Щастието на човека зависи от убеждението, което той носи дълбоко в душата си. Щастието на човека зависи от спазването на великите закони на Природата. Законите, които учените проверяват, ги наричат природни, но те не влизат в Божествения свят. Защо? – Защото в тия закони има изключения. Тези закони може да са наредени от висши, разумни Същества, но ако в тях има само едно изключение, те не са Божествени. Щом има едно изключение само, то внася най-малкото съмнение.

В Божествените закони обаче няма абсолютно никакво изключение. Ето защо всеки трябва да се стреми към Божествения живот, в който няма никакво изключение. Докато живее в света на най-малките изключения, човек е вън от Божествения свят. И този свят не е лош, но ще знаете, че всеки момент той може да ви изненада с едно изключение, с което трябва да се справите. Някога едно изключение може да развали цялата работа. Например купувате една хубава, доброкачествена свещ, за която плащате десет лева. Запалвате свещта, започвате да четете и виждате, че тя гори добре. Дохождате до най-важната глава на книгата и забелязвате, че свещта започва да гасне. Защо? – Фитилът на половината свещ е прекъснат. Палите една клечка кибрит, втора, трета, но свещта не гори. Казвате: "Отидоха петте лева, но и работата ми остана незавършена." Едно изключение ви изненада – половината свещ била без фитил.

Следователно когато искате да знаете живеете ли по Божествените закони, или не, вижте имате ли изключения в живота си. Ако срещнете и най-малкото изключение, ще знаете, че не сте в съгласие с Абсолютните Божествени закони. Всяка мисъл, всяко чувство и всяка постъпка, в които има и най-малкото изключение, спадат към човешкия свят. Няма ли никакво изключение в тях, те се отнасят към Божествения свят. Всички несгоди, всички неуспехи в живота се дължат на изключенията, които са присъщи на човешкия свят. Като не взема това предвид, човек приема своя живот за Божествен, вследствие на което се натъква на ред противоречия и заблуждения. Като не познава себе си, като не познава заблужденията си, човек възприема известна идея, известно убеждение, като мисли, че това е стремеж на неговата душа. Всъщност скритото му желание е чрез това верую да подобри живота си. Как иска да подобри живота си? – Външно, материално. Обаче той не знае, че вероятността да подобри човек материалното си положение чрез едно свое убеждение или верую е едва едно на сто. И като не задоволи това свое желание, този човек се разочарова.

Срещам едного, който ми казва: "Откак станах християнин, всичките ми работи се наредиха добре." Срещам друг, който ми казва: "Откак станах християнин, всичко ми тръгна назад." И едното е вярно, и другото е вярно. Кой от двамата живее в Божествения свят? Срещам други двама, единият от които казва, че преди да бил станал християнин, не обичал да дава. Другият казва: "Откак станах християнин, започнах да давам." Според мене последният е на прав път. От двамата онзи има убеждение, който дава. Този човек мисли само за днес, а не и за утре. Ако съм пред един планински извор и дойде при мене човек и ме помоли за чаша вода, трябва ли да се страхувам, че ако му дам чаша вода, утре няма да има за мене? Изворът постоянно тече – той има убеждение. Извор, който пресъхва, няма убеждение. Защо? – Защото в неговото убеждение има изключения. Изворите на Божествения свят никога не престават. В техните убеждения няма изключения. Изворите на човешкия свят пресъхват. В техните убеждения има изключения.

Представете си, че любовта влезе в някой човек и започне да извира. Обаче от ден на ден тази любов намалява, докато съвършено престане. След известно време тя отново потече. Тази любов върви ли по пътя на убеждението? – Не, в нея се явяват изключения. Следователно когато в любовта се явяват изключения, тя е временна, човешка, а не Божествена. Щом се намерите пред такава любов, имате право да се смущавате. Тя непременно ще ви изненада с някакво изключение. Как ще се справите с изключенията на любовта? Например всеки ден имате хляб. Връщате се един ден от работа и домашните ви казват, че днес няма хляб: на фурната няма, съседите ви нямат, приятелите ви нямат – отникъде не можете да намерите парче хляб. Това е изключение във вашия живот. Лягате си вечерта гладен, но не можете да заспите. Как ще се справите с това изключение? Казвате, че ви е сполетяло голямо нещастие – хляб нямате.

Допуснете, че вие живеете на дъното на океана, дето сте вързани за един чувал със злато, тежък сто килограма. Докато златото е с вас, всичко можете да имате: хляб, ядене, дрехи – каквото пожелаете. Чувате, че някъде високо над вас съществува друг свят, дето слънце грее. Искате да влезете в този свят, но сте вързани, не можете да се освободите. Един ден, по някаква случайност, тези връзки се развързват, вие се освобождавате от златото и веднага се изкачвате на повърхността на океана, влизате в светлия просторен свят. Какво изгубихте? – Изгубихте златото, но спечелихте условията на новия живот. Не заслужава ли да гладувате една вечер, за да излезете от света на изключенията? Гладът може да стане причина за влизането ви в Царството Божие.

В Шуменско някъде се завъдили много вълци. Лесничеите мислили дълго време как да се освободят от тях. Най-после решили да заколят едно теле и да турят в него стрихнин. Със закланото теле те искали да привлекат вълците и да ги отровят. Отвисоко някъде един орел видял телето и решил, че заслужава да опита тази хубава храна. Отдавна не бил вкусвал телешко месо. Като се отдалечили хората, орелът заедно със свои другари, с още около двадесет орли, се нахвърлили настървено върху телето и започнали да ядат. Не минало много време, един по един всички орли се натъркаляли на земята и умрели, отровени от стрихнина. Първият, най-големият и силен орел, успял да хвръкне и близо до Каспичан на една поляна започнал да се търкаля. Доста време се борил между живота и смъртта, но успял да повърне всичкото месо, което изял. Едничък той могъл да се спаси от смъртта, но от този случай извлякъл опитността: когато някой ти предлага пищна храна, не яж. Знай, че в нея се крие смъртта. За предпочитане е да ядеш умряло теле, отколкото заклано от учени хора.

И тъй, който има убеждение без изключение, той всичко може да постигне. Такова убеждение има само в Любовта. Убеждение без Любов не съществува. Който живее в Божията Любов, само той може да има убеждение. С това убеждение човек постига всички свои желания и стремежи. Без убеждение нищо не се постига. В това отношение Даниил даде пример. Той е един от първите вегетарианци отпреди хиляди години насам. Той е бил вегетарианец, но не като сегашните. Сегашното вегетарианство клони повече към пищната храна, а трябва да мине към сочната, т.е. към чистото вегетарианство. Човек трябва да има вътрешно убеждение, което всякога да поддържа духа му, да поддържа неговия живот. Убеждение, при което духът на човека отпада, умът се разколебава и сърцето се смущава, не е убеждение. Човек трябва да бъде убеден в Истината! Убеденият в Истината не се разколебава, не отпада духом.

Някой чете беседите и се колебае в себе си: "Христовото Слово ли е това, или не? Да се държа ли за това Слово, или да се откажа?" Този човек мяза на момък, който иска да се жени, но не знае коя мома да избере: по-богатата или по-бедната, по-красивата или по-грозната. Която мома и да сглежда, едно да знае: да стои десет километра далече от нея. Това е доброто убеждение.

Ако искате да знаете Божествено ли е Словото, което говоря, опитайте го, подложете го на проверка. Всяко нещо, което е изпитано и проверено, е реално. Искате да построите мост. Предлагат ви върбови и дъбови греди. Трябва ли да ви препоръчват едните или другите? Вземате върбова греда, туряте я на моста – не издържа. Щом не издържа, сложете я настрана. Вземате дъбова греда, туряте я на моста – издържа. Щом издържа, туряте я на работа. Опитът сам препоръчва нещата. За мене не важи тази храна, която ми препоръчват, но тази, която се отразява добре на моя организъм.

И сега ще дойдат проповедници да препоръчват Христовото учение, да го проповядват на хората. Защо го проповядват? – Няколко съображения има, които заставят хората да проповядват Христовото учение. Едно от съображенията им е да печелят души, че като отидат на онзи свят, тези души да светят на главите им като скъпоценни камъни. След това те ще кажат: "Господи, ние спасихме, ние доведохме тези души." Ако е така, как ще си обяснят тези проповедници Христовите думи: "За да не погине всяка овца, която Ти Ми даде." Значи сам Христос казва, че е дошъл да спаси онези овце, които Бог Му е дал. А един обикновен проповедник ще каже, че той спасил няколко овце и ги е завел при Бога. Той се поставя по-високо от Христа.

Други проповедници казват, че са обърнали някого към Христа. Един проповедник срещнал едного и започнал да му проповядва. В скоро време той успял да го обърне към Христа. След това проповедникът го поканил у дома си. Рано сутринта гостът му изчезнал. Къде отишъл? – Оказало се, че бил апаш. Той обрал проповедника и избягал. Проповедникът си казал: "Аз го обърнах, но той още по-добре ме обърна."

Сега главната идея, която искам да остане в ума ви, е: човек трябва да има убеждение. Един ден Христос запита учениците Си: "За кого Ме мислят да съм?" – "Някои мислят, че си един от пророците." После се обърна към Петър и го запита: "Ти за кого Ме мислиш?" – "Ти си Христос, Син на Бога живаго." Казва му Христос: "Това плът и кръв не са ти открили, но Отец Ми, Който живее в тебе."

Значи за да вярва в Истината, човек трябва да има вътрешно убеждение за нещата. Ще кажете: "Ами ти кой си?" – Питайте Господа. Ако аз кажа нещо за себе си, ще говоря като заинтересован. Ще кажа нещо, което в действителност не е така. Каквото Бог ви каже, това е вярно. Когато изпрати Христа на Земята, Бог каза: "Този е Моят възлюблен, в Когото благоволих. Вярвайте в Него."

Идеята за самоотричането, която Христос изказа, не е идея за сиромаси. Тя се отнася само за богатите. Богатият има от какво да се самоотрича. Сиромахът от какво ще се самоотрича? – Баща няма, майка няма, брат и сестра няма – няма от какво да се самоотрича. Сиромахът няма пет пари в кесията си. Богатият има милиони в касата си – има от какво да се отрича.

Следователно идеята за самоотричането се отнася до богатите в широк смисъл на думата, т.е. до ония, които имат. Давайте щедро, свободно, по любов. Които мислят, че нищо нямат, те трябва да знаят, че това Учение не се отнася до тях. Които имат, те трябва да дават, но свободно, по любов.

И тъй, даването се отнася до външната страна на Любовта, а убеждението – до вътрешната. Силата на убеждението се вижда в приложението. Няма убеждение без приложение. Ако дадено убеждение не може да се приложи на физическия свят, ще се приложи в духовния. Божественото учение има приложение във всички светове. Човек трябва да знае само как да прилага. Различието се заключава в начина на приложението, но не и във възможността или невъзможността да се приложи.

Сега четете сами първа глава от книгата на пророк Даниила и мислете каква храна да изберете за себе си – пищна или сочна. Опитът е показал, че когато Даниил се е хранил със сочива, лицето му е станало по-красиво, а същевременно той е имал повече знания и мъдрост от всички тогавашни учени и мъдреци.

Божият Дух носи всичките блага на живота.

25 август 1935, 5 ч.с.

На планината

Сега вие сте дошли на планината, но и говедарят е извел говедата си нависоко. Това може да ви послужи като предметно учение, да се замислите малко върху физическия си живот, да го издигнете по-високо, отколкото е сега. Човек трябва да започва от видимото и постепенно да върви към невидимото, т.е. от физическия свят към духовния. Все трябва да има някакъв материален предмет, който да въздейства върху ума и сърцето ви. Без материалното, духовното остава неразбрано. Говорите за човека, за неговата душа, но за това вадите заключение от неговата външност и от неговите прояви. Какво нещо е душата, никой не знае, никой не я е виждал. Обаче всеки е опитал нейното въздействие. Достатъчно е да изпаднете в мрак, в тъмнина, в заблуждение и да се обърнете към душата си, за да опитате нейното проявление. Тя ще се прояви по един скрит, вътрешен начин, но веднага ще познаете присъствието ù. Тя ще разсее мрака и заблуждението ви и ще ви възкреси. Душата помага, но се крие, иска да остане невидима. Тя е красива, подобна на едва разцъфнал се цвят. Тя се страхува от хората, да не я обсебят.

Често хората сами се произнасят за себе си, казват, че са добри, чисти, справедливи. Ако искате да познаете доколко даден човек е чист, ще го видите на планината. Ако пази чистота на планината, може да се каже, че е чист. Като дохождате на планината, всеки трябва да си носи лопатка, да заравя боклуците и нечистотиите си. Планината не обича нечисти хора. Ако нарушавате чистотата ù, тя ще ви изпъди с дъжд, сняг, гръмотевици. Навсякъде можете да се разхождате, но ще пазите реда и порядъка, който съществува в природата. Бъдете доволни и благодарни, че сте дошли на планината. Знайте, че тук всичко е в порядък, понеже Бог нарежда и оправя работите в космоса. Щом оправя работите на целия космос, и вашите ще оправи. Дръжте тази мисъл в ума си без никакво съмнение и колебание. Като ученици, от вас се иска живот без съмнение и страх; от вас се иска абсолютно чист живот, външно и вътрешно.

Ще кажете, че не можете да живеете чисто, защото вашите прадядовци и прабаби са грешили. Щом Адам и Ева са сгрешили, и вие ще грешите. Така не се говори. Адам сгреши още преди създаването на Ева. Че ядоха от забранения плод, това беше само повод да излезе грехът навън. Веднъж излязъл грехът на повърхността на живота, не се позволява вече човек да греши. Още преди създаването на Ева Адам носеше в ума си мисълта да се отдели от Бога. Затова, като му забраниха да яде от дървото за познаване на доброто и на злото, той използва случая да се отдели от своя Баща, да стане самостоятелен и каза: "Нали аз съм обработвал това дърво? Нямам ли право да вкуся от него?". Щом намисли да реализира желанието си, той яде от забранения плод и напусна рая.

Казвате: "Защо Учителя ни говори така?". Все имам някаква цел. Ако запаля свещта си в тъмна нощ, светлината е намясто. Ако запаля свещта си през деня, когато слънцето грее, светлината на моята свещ е безпредметна. И без моята свещ слънцето грее. Свещта гори, защото слънцето грее, а не обратно. Аз мисля, защото Господ мисли, а не обратно. Някой се обръща към Бога с думите: "Господи, не виждаш ли какво правя?". Господ отговаря: "Ти трябва да гледаш какво аз правя, а не аз да гледам какво ти правиш. Гледай мене и прави каквото аз правя. Аз съм направил толкова неща, а ти още не си ги изучил". Някой иска да покаже, че много знае. Защо ще се показваш пред хората? – "Искам да покажа, че зная много неща, че съм обиколил всички върхове." Ако си се качил на Харамията, какво си придобил? Този връх е забележителен с това, че в старо време харамиите се качвали по него и оттам наблюдавали минаващите пътници, за да ги оберат. Има смисъл да се качиш на един връх, но ако можеш да се помолиш там, да оставиш нещо добро от себе си.

Всяко нещо, което прави човек, трябва да бъде продиктувано от някаква идея. Ако се качиш на един връх, той трябва да бъде пълен с енергия, да ти предаде нещо. Харамията е електричен връх, той повече взема, по-малко дава. Мнозина се качват на него, за да не се изложат пред другите, да не мислят, че не могат да се изкачват. Там е погрешката на хората. Те гледат да не се изложат пред близките си. Всъщност човек трябва да постъпва така: първо да внимава да не се изложи пред Бога, после пред себе си и най-после пред хората. Добре е човек да се качва по високите върхове, да преодолява мъчнотиите, които среща по пътя си. Това са постижения, които внасят нещо в характера. Колкото по-големи са мъчнотиите на човека, толкова повече се калява волята му. Вие се качвате по планински върхове, но се запъхтявате, краката ви се пресекват, не можете да ходите. Защо? Защото бързате, надпреварвате се, искате да покажете, че сте добри туристи.

Искате ли да се качвате по върховете, ще бъдете тихи и спокойни. Първо ще си направите молитвата, ще закусите и ще благодарите, че ви се дава възможност да се разходите; след това ще тръгнете бавно и постепенно ще ускорявате хода си. Светският човек се качва по планинските върхове и ако стигне пръв, извиква, всички да видят, че е стигнал вече. Религиозният пък, като стигне на върха, казва: "При Бога съм, видях Го вече". И едното, и другото е тщеславие. Какво печели този, който се качва пръв? Как ще докаже религиозният, че е видял Бога? Който види Бога, става съвършен. Щом не е съвършен, нищо не е видял. Какво става с младия момък, като види една красива мома? Той се изменя коренно: лицето му става светло, гласът – мек, погледът – дълбок. Привидно той е унесен, а всъщност е съсредоточен, все за красивата мома мисли. Ако тя може да измени момъка, колко повече Бог е в състояние да измени човека.

Христос казва: "Който е видял мене, видял е и Отца ми". За да бъде силен, да издържа на мъчнотиите и изпитанията, човек трябва да има някакъв светъл образ, който да носи постоянно в съзнанието си. И Петър казваше, че е видял Бога, но всъщност той Го видя след като мина през изпитания. И Христос, преди да пострада, имаше едно разбиране за Бога, след възкресението имаше друго разбиране. Той отиде да види Онзи, Който Го възкреси.

Ще кажете, че и вие следвате Христа. Мнозина следват Христа, без да го познават и разбират. Те са в положението на хора, които външно търсят Христа и не го следват. Следването е вътрешен процес, а не външен. Да следваш Христа и да не го разбираш, това значи да носиш в ръката си златна монета, без да разбираш стойността ù. Който следва Христа и го разбира, той е минал през няколко реторти и се е очистил. Ученикът трябва да мине през огън и вода, за да бъде готов да учи, да разбира и да прилага. Не е лесно да носиш златна монета в ръката си, да я оценяваш и да се справяш с нея.

Като ученици, от вас се иска приложение. Прилагайте знанията в живота си, а не ги трупайте. Ако чрез знанието не можете да придобиете вътрешен мир и спокойствие, все едно нищо не знаете. Който има знания, той вижда ясно нещата. Като се качва по върховете и слиза, той вижда всичко. Значи, знанието подразбира отворени очи. Знаещият приема еднакво и радостта, и скръбта. За него радостта е като днешния ден – светъл, ясен, топъл. По-хубав ден от днешния не сме имали, и по-хубава вечер от снощната не сме имали. Какъв ще бъде утрешният ден, не е наша работа. Така гледа на радостите и скърбите всеки, който има знания. Днес се радва на радостта, а какво го очаква на другия ден, не мисли за това. Той счита за привилегия да има страдания. Който няма знания, роптае, гневи се, пита се той ли е единственият най-грешен човек, че трябва да страда толкова много. Не си най-големият грешник, но не си и най-големият праведник. Както се радваш на радостта, така трябва да се радваш и на скръбта. Човек трябва да бъде готов, както понася радостта, така да понася и скръбта.

Не е лесно да носи човек радостта – за това се иска знание. То е все едно да ви дадат една книга, пълна с магически формули и правила. Ако ги разбирате, ще ги прилагате намясто и ще бъдете като алхимиците: да превръщате неблагородните метали в благородни, да укротявате бурите и ветровете, да донасяте дъжд и т.н. Ако не разбирате тези формули и правила, книгата ще бъде затворена за вас, вие ще бъдете готови да я продадете на всеки, който я пожелае. Милиарди струва тази книга, но за онзи, който я разбира. Такава книга представлява човешкото тяло. В него са вложени много дарби и способности, много сили, които трябва разумно да се използват.

Всички хора се нуждаят от въздържание, за да не произвеждат експлозии в организма си. Много кибритени клечки имате, но трябва да знаете кога да ги палите. Някой само се заканва, че ще драсне кибрита си, а всъщност кутията му е празна. Желателно е кутията на всички да бъде пълна с кибритени клечки, че като драснат, да произведат ефект. Като палиш кибрита си, трябва да се съобразяваш с времето. Ако вън духа силен вятър, колкото клечки запалиш, всички ще изгаснат, без да накладеш огън. Затова ще намериш някое закътано място, където няма вятър, и там ще запалиш огън. Щом се разгори огънят, можеш да го изнесеш вън, при силния вятър. Огънят ще гори, вятърът ще го раздухва, а ти ще свършиш работата си. Значи, не е достатъчно човек само да се качва и да слиза, но трябва и да свърши някаква работа, т.е. да придобие енергия за ума си, за сърцето си и за тялото си.

Казвате: "Бог е Любов. Бог е виделина". Така е казано в Писанието, но вие опитали ли сте Господа? Казано е, че чистосърдечният ще види Бога. Значи, чистота се изисква от всички: чистота в мислите, в чувствата, в постъпките. Чисти мисли, без никакво съмнение; чисти чувства, без никаква корист; чисти постъпки, без никакво петно. Говориш за Божията Любов, а се съмняваш в нея. Това не е никакво познаване на Любовта. Съмнението не е нищо друго, освен плюене върху дрехата на Любовта. В школата не се позволява никакво плюене: нито надясно, нито наляво; нито напред, нито назад. Щом плюете, вие огорчавате някое същество. Вие сте обиколени от същества, които ви придружават. Бъдете внимателни, да не ги наплюете. Където и да сте – на планината или в града, трябва да пазите чистота. Не е позволено на ученика да плюе по земята. – "В бъдеще ще постигнем тази чистота." Ние живеем в настоящето, а не в бъдещето. Затова още днес ще започнете да служите на Бога с чистота и святост. Ако отношенията ви към Бога са изправни, още днес можете да постигнете всичко, което желаете. Това значи познаване на Бога. Христос казва: "Това е живот вечен, да позная Тебе, Единаго, Истиннаго Бога, и Христа, когото си изпратил". Познаването на Бога има отношение към вечния живот. Който познава Бога, той е придобил вечния живот, той може да постигне желанията си. – "Бог всичко може да направи." Така е, но важно е какво ти можеш да направиш. Всеки да си постави за задача да се опита да разбере с какви сили разполага и какво може да направи.

Сега от вас се иска здрава, положителна мисъл. Здрава мисъл е тази, която има за основа чистотата. Абсолютна чистота в мисли, в чувства и в действия – това трябва да бъде идеалът на всяка душа. Чистият и морален човек не се подкупва с нищо – нито на Земята, нито на небето. Целият свят да му дадат, той пак не се подкупва. Той е свещ, която свети на всеки светилник. Той е дошъл на Земята да се учи, защото се интересува от нея, както и от небето. И за мене Земята е толкова важна, колкото и небето. Адът е толкова важен, колкото и раят. Така проверявам мога ли да превърна ада в рай. Като усетя, че температурата на ада става много висока, наливам вода в огъня, изгасвам го и адът се превръща в рай. Изкуство е човек да превърне ада в рай и тъмнината в светлина. Мнозина изгасват светлината на рая и го превръщат в ад.

Казано е в Писанието: "Наближило е Царството Божие на Земята". Наистина, хората са далеч още от Царството Божие, но все пак са по-близо, отколкото във времето на Христа. Днес, при хубавия слънчев ден, при чистия въздух и чистата вода, вие сте почти в рая, между ангелите. Как ще опишете ангела? Ще кажете, че е много красив. Вие имате понятие за красотата, каквато я познавате на Земята. За рая, за ангелите хората имат такава представа, каквато художникът – за света, в който живее. Той рисува една картина: планина, дървета, вода, птички, и казва, че това е рай, но то не е истинският рай. Като разглеждате картините на някой художник, трябва да знаете от кой свят са снети те – от физическия, от духовния или от Божествения. Ако една картина представя физическия свят, художникът сам е ходил до обекта на своята картина; ако е от духовния свят, обектът на картината сам е дошъл при художника. Физическият свят е направен от материя, която постепенно се мени, разлага и гние; духовният свят е направен от материя, която отчасти се променя; материята на Божествения свят е специфична, абсолютно не се изменя.

Това знание се дава на онези, които познават Бога и обичат Истината. За да познаеш Бога, ти трябва да Го обичаш. Същото се отнася и до човека. Познаваш човека, когато го обичаш. Тогава той отваря сърцето си и разговаря с тебе. Ако не го обичаш, той се затваря. Следователно, ако искате да се отворят хората за вас, обикнете ги. Те веднага ще отворят прозорците си, ще ви се усмихнат, ще ви приветстват. Ако мразите хората, веднага студът нахълтва в сърцата им, те затварят прозорците си, обличат дебелите си дрехи и не разговарят с вас. Омразата е затвор, в който и затворникът, и надзирателят са чужди един за друг. Проникне ли Любовта в затвора, вратата на килията се отваря, затворникът хвърля дебелата си дреха, отваря прозореца и започва да разговаря с надзирателя. Тогава двамата стават приятели. Където влезе Любовта, оковите падат от краката на затворниците и те излизат на свобода.

Казвате: "Какво ли мисли Бог за нас?". Който се интересува от мнението на Бога, той е готов да се жертва за Него, той познава Бога. Достатъчно е да си помисли за Него, за да се справи моментално с мъчнотиите си. Ще кажете, че за всяко нещо е нужно време. Време е нужно за човешките работи, състояние – за ангелските, а миг – за Божествените. Мигът е господар и на времето, и на състоянието; това значи: Божественият свят управлява и духовния, и физическия. Затова палете всеки ден клечки от трите кибритени кутии: от физическата, от духовната и от Божествената. С физическа клечка палите огън, който гори и изгаря; с духовната клечка палите огън, който никога не изгасва, а с Божествената палите огън, който дава живот. Това са трите разбирания на човека: физическо, духовно и Божествено. Палете огън всеки ден с трите клечки кибрит, за да имате широко и правилно разбиране.

От какво се нуждае човек? От любов – да обича и да го обичат. Свойствено е на човека да иска всички да го обичат. Това е възможно само ако той живее в Божествения свят. – "Аз искам да обичам." Това показва, че си в духовния свят. – "Искам само един човек да ме обича." Това е човешкият свят. В човешката любов хората затварят сърцата си. Защо? Попарени са. Мъж бие жена си. Щом той излезе на работа, жената бързо затваря вратата. Защо? Страхува се да не влезе друг мъж да я бие. Ако мъжът се отнася добре с жена си, тя е готова да отвори вратата си за всички хора, тя вярва в доброто, което е вложено в тях. Следователно, кажете ли, че някой човек затваря сърцето си, ще знаете, че той е бил заобиколен с лоши хора. Ако отваря сърцето си, той е бил заобиколен с добри хора. Първият не вярва в доброто и в светлината, а вторият вярва.

Сега ние говорим за Божествения живот, който прави човека добър, умен, здрав и справедлив. Щом е здрав, той е богат. Ако си богат, трябва да даваш от своите блага. Ти ще кажеш, че даваш любов. Каква е твоята любов? Човешка. Човешката любов е преходна – между любовта на хората и на ангелите. Ангелът е щедър, на всички дава изобилно; каквото срещне на пътя си, ще го целуне. Любовта на ангелите е подобна на светлината, която целува всичко, което срещне на пътя си. Тя всичко осветява, без да се опетнява. Божествената любов е готова на всякакви жертви. Дохожда един момък при този, който носи Божествената любов в сърцето си, и му казва: "Ще ти поверя една тайна. Влюбих се в една мома, но сега ми трябват 20 000 лева". Понеже му е поверил тайната си, дава му 20 000 лева, плаща за него. След това дохожда друг, и той му поверява своята тайна. Този е убил съперника си и сега се моли да не го намерят, да не го накажат за убийството. Щом му е поверил тайната си, и на него ще помогне: намира убития, намазва раната му с някакъв цяр и той възкръсва. След това извиква виновния и го заставя да се примири с убития. На убития казва да не ходи повече да се бие за чуждите моми.

Съвременните хора се нуждаят от жива вяра. Те се нуждаят и от любов, но не като тази на заека. Заекът казва: "Умирам от любов", но щом му тропнеш с крак, той изчезва. Какво означават думите умирам от любов? Защо този, който обича, трябва да умре? Защото няма любов в него. Когато любовта влезе в човека, той никога не умира. Някой казва: "Умирам от жажда, умирам за вода". Защо умираш? Защото водата е вън от тебе. Щом влезе в тебе, ти вече не умираш. Разбиране е нужно, за да различавате проявите на хората, да знаете в кой свят живеят. Христос казва: "Ако земните работи не разбирате, как ще разберете небесните?". Ето защо първата работа на човека е да разбере земния живот и проявите на хората. Видите ли, че някой мига бързо и гледа към земята, ще знаете, че той ще ви излъже. Ако му дадете пари, няма да ви ги върне.

Сега вие гледате облаците на небето и се страхувате да не би да завали дъжд. Не всички облаци са дъждоносни. Когато Мойсей се качи на планината, облак обви цялата планина и тогава Бог му проговори. Нещо хубаво се криеше в този облак. Така и във външната грозота понякога се крие нещо красиво. И в геометрическите линии има нещо красиво. Видите ли такива линии на човешкото лице, ще знаете, че красотата е зад тях. Когато ангелите гледат човешкото лице, те търсят главно две линии на него; намерят ли ги, казват, че лицето е красиво. И Любовта има свои характерни линии. Първо, тя се проявява в устата. Ако линията на Любовта се намира на устата, Любовта присъства в човека. Няма ли тази линия, Любовта отсъства. Втората линия сами ще намерите. Ако говорите за старостта и за младостта, и те имат две характерни линии. Който знае мястото на тези линии, той е разбрал и старостта, и младостта и се ползва разумно от тях. При това положение човек се радва и на старостта, и на младостта, той вижда красотата във всичко. Има смисъл да бъде човек красив и да се радва на живота.

Кои са отличителните качества на красивия човек? Където мине, красивият всичко запалва. Той носи творчески сили в себе си. Не произвежда ли огън, човек не е красив. Красотата е творческа сила. Както Любовта произвежда огън и топлина, така и красотата действа. Любещият същевременно е и мъдър, силен, свободен, той носи Истината в себе си. Любещият е съвършен човек. Той постоянно дава от себе си, както планината. Като сте дошли тук, вие постоянно черпите от въздуха, от водата, от енергиите и от силите, които се крият в самите върхове. Има върхове, които излъчват магнетична енергия, има върхове, които излъчват електричество. Като се качвате по върховете, вие се възхищавате от красотата на природата и започвате да мислите за Онзи, Който е създал цялата Вселена. Вие искате да видите Бога вън от себе си, в друг някакъв свят. Това е невъзможно. Ако не Го видите на Земята, никъде не можете да Го видите. В небето никога няма да видите Бога. Много естествено, кой от вас е видял себе си вън от подобните си? Всеки се вижда в подобния си. Ако отидеш на онзи свят, ти ще бъдеш сам. Как ще се видиш, щом няма друго същество, в което да се огледаш? На небето няма обекти, които могат да събудят стимул в човека да търси Бога. Как ще Го види тогава? Който иска да види Бога, да слезе на Земята. Качи ли се на небето, при Него, няма да Го види. В един стих от Писанието е казано: "Когато видя лицето Ти". Значи, има места на Земята, където можеш да видиш Бога. Това, което виждаш на Земята, и на небето ще го видиш; това, което не виждаш на Земята, и на небето не можеш да го видиш.

Мнозина казват, че понятията на хората за Любовта, за живота са объркани. Зависи от какво гледище изхождат. Например като се влюби някой, той става слуга. Неприятно е на човека да му кажат, че е слуга, но като се влюби, доброволно става слуга. Ако съзнателно ставаш слуга на Любовта, ти си на прав път. Няма да мине много време, и Любовта ще те направи господар. Как ще стане това? Като слугуваш на възлюбения си, ти работиш, учиш, придобиваш нещо, а той се отпуска, губи и това, което е имал. След време ти прилагаш това, което си придобил, и се издигаш над него, ставаш господар. Ако не си бил умен като слуга, не можеш да станеш господар. Ако си неразумен, неустойчив, страхлив, слаб, не можеш да бъдеш господар. Важно е да бъдеш свободен и като слуга, и като господар. – "Искам да бъда господар." Искай от Бога само това, което не те ограничава. Стремете се към запазване на свободата си, а не към господаруване. Който иска да бъде господар, той трябва да е слугувал дълго време, да е придобил качествата на господаря. Какъв господар е този, който се страхува от микробите? Какъв господар е този, който се смущава от една мисъл? И страхът е намясто, но на физическия свят. Страхува се онзи, който не познава Любовта. Има нещо по-високо от страха, това е съвестта.

Какво е нужно на човека? Свобода. Който иска да бъде свободен, трябва да пази свободата и на другите. Всеки да бъде свободен на своето място. Конят ще бъде свободен като кон, волът – като вол. И да им дадете свобода като вашата, те не могат да я оценят и използват. Под свобода се разбира използване на онези условия, които са дадени на всяко живо същество. Като се ползва от дадените условия, то се развива правилно. От човека зависи дали да бъде свободен, или да изгуби свободата си. Като прави зло, той сам се ограничава. Ограничи ли се човек, и другите го ограничават. Преяде ли, той сам се ограничава. Говори ли лоши думи, той пак се ограничава. Бъдете будни, да живеете така, че да не губите свободата си. Помнете, че вие сте едва в началото на своето съзнателно развитие. Много още трябва да работите, да учите, докато достигнете копнежите на своята душа. Някои са по-напреднали, но на всички предстои усилена работа. Научете се да служите правилно на себе си, за да служите и на Бога. Да служиш на себе си, това не значи да мислиш само за себе си. Служенето е велика работа, тя включва идеята "любов към Бога". Слугата работи от любов, а не за пари. Той оставя на господаря си да го възнагради според неговото разбиране. Ученикът работи без пари, но с ценности. Знанието му е една от ценностите, чрез него той отваря пътя си. Работете, без да се оплаквате. Сейте, без да критикувате.

Какво се иска от ученика? Да придобива знания, да възприема науката, която иде от Бога, а не от хората. Ще цитирате стиха, че знанието възгордява. Знанието възгордява онзи, който не го разбира. Трябва ли да се хвали онзи, който помага на ближните си? Той помага, защото обича Истината, защото вярва в Бога, защото има отношение към хората, а не защото е добър. Той не мисли за своята доброта. Някой помага материално на хората, понеже мисли, че ще ги освободи от ограниченията. Ако хората се освобождават чрез материалното, пръв Бог би задоволил материалните им нужди. Друго нещо освобождава хората. Казано е, че Истината освобождава човека. Значи, всеки трябва да възлюби Истината и да я придобие – само така той ще се освободи.

И тъй, човек трябва да се стреми към свободата, но трябва да има ясна представа за нея. Да бъдеш свободен, значи да желаеш и за другите това, което ти имаш. Ти пиеш чиста вода, ще желаеш и другите да пият от същата вода. Който греши, не може да бъде свободен. Само свободният може да люби и да мисли. Да любиш и да мислиш, това подразбира абсолютна свобода. Свободен е онзи, който може да слугува на всички.

Благодарете на планината, на въздуха, на водата за благата, които ви дадоха. Благодарете за енергията, която придобихте тук. Сега трябва разумно да използвате всичко, което сте придобили.

Само светлият път на Мъдростта води към Истината. В Истината е скрит животът.

16 август 1929 г.

Абсолютна чистота

Думата чистота е понятна на всички хора. Тя има външен и вътрешен смисъл. Казваме: външна и вътрешна чистота. Външната чистота всеки я разбира и вижда. Когато се говори за външна чистота на къщата, подразбираме да бъде тя измазана отвън и отвътре, подовете на стаите – изметени и измити, прахът навсякъде да е изчистен. Когато се говори за външна чистота на някоя дреха, подразбираме, ако дрехата е бяла, да бъде добре изпрана; ако дрехата е черна, да няма никакви петна по нея. Когато се говори за чистота на маслото, то трябва да бъде прясно, бистро и без всякаква миризма. Всяко нещо е чисто дотогава, докато в него няма вмъкнати или примесени някакви странични елементи. Това показва, че в природата съществуват известни елементи, които произвеждат нечистота.

Що е нечистота? Нечистотата е контраст на чистотата. Докато човек живее, докато е здрав, той се отличава с чистота. Започне ли елементът на нечистотата да влиза в живота, смъртта веднага прави крачка напред. Колкото повече се увеличава нечистотата, толкова повече смъртта навлиза в живота. Смъртта и нечистотата се намират в прави отношения. Значи, нечистотата е свързана със смъртта.

Щом се знае това, първото правило в живота е да пречисти човек своята мисъл. Пречисти ли мисълта си, той ще има ясна и чиста представа за Бога.

Бог не е някаква форма вън от нас. Той е източник на живота. Какво по-хубаво имаме от живота? Всички подтици, всяка радост у нас се предизвикват от това вътрешно чувство, че съществуваме, че живеем. Станеш сутрин бодър, здрав, погледнеш към изгряващото слънце, зарадваш се, че имаш някаква малка идея за работа през деня. Това е резултат на първите издънки от Дървото на живота. Някой казва: "Животът е тежък, от ранна сутрин трябва да мислим за храна – какво ще ядем, колко ще спечелим и така нататък".

Казвам: въпросът за храната е елемент на физическия, на материалния живот. Физическата храна не е необходим елемент за духовния живот на човека. Да бъде човек духовен, това не подразбира, че той трябва да яде много, нито пък яденето да бъде много вкусно сготвено. Подправките, които се прибавят към яденето, са странични елементи. Ако всички разумни същества се съберат на едно място, каква храна биха им дали? Различна. Защо? Защото всяко същество възприема такава храна, която е необходима за неговото развитие. Обаче между всички същества, между всички организми на Земята има нещо общо в храненето. Например дойдем ли до водата, всички живи същества, без разлика, я употребяват. Първоначално живите същества са приемали храната си от въздуха, после от водата и най-после – от твърдата материя. Така е било и с човека. Някога човек се е хранел и със светлина. Съвременният човек е забравил изкуството да се храни със светлина, само очите му са запазили тази наука и до днес. Ако очите на човека дълго време не се хранят със светлина, те ще атрофират.

Следователно първата задача на човека е да си състави ясна представа за Бога. Говорите ли за Него, трябва да включвате в съзнанието Му всички същества – от най-малките до най-големите, за които Той еднакво се грижи. Няма друго същество като Бога: по-добро, по-възвишено, по-благородно, по-отзивчиво, от което да изтича животът. Животът на цялата Вселена се крие в Бога. Той няма равен на Себе Си. И най-големият грешник, и най-големият глупец, като помислят за Бога, някъде дълбоко в тях трепва нещо. Ако човек не разбере същината на това трепване, той ще мине и замине през живота, без да схване какво представлява Великото Начало. Той ще каже: "Трепна нещо в мене, като че мечка видях". Да, приятно е човек да види мечка, но понеже трепването е силно, той се плаши, загубва и ума, и дума. Често и най-големият герой се уплашва от погледа на красивата мома. Този герой казва: "Видях една красива мома и сърцето ми трепна". Защо е трепнало сърцето му? По единствената причина, че този юнак не може да носи благото, което му се дава. Всяко благо съдържа в себе си една опасност. Мнозина казват: "Какво нещо е страхът?". Страхът показва границата, мястото, където човек се е отделил от Бога. Обаче дойде ли човек до правата, чистата мисъл, страхът се превръща в разумна сила. Който разумно мисли, той от нищо не се страхува.

Ето защо, докато не си съставите ясно понятие за Бога, вие не можете да се облагородите, не можете да постигнете истинско знание. Ако не придобиете тази определена идея, каквото постигнете, всичко в скоро време ще изгубите. До известно време вие може да прогресирате: учен човек ще станете, изкуства ще научите, богатство ще придобиете, сила ще развиете и т.н. Започнете ли да остарявате, вие ще губите постепенно по нещо от себе си: днес ще изгубите знанието си, утре – изкуствата си, на третия ден – богатството си, на четвъртия ден – силата си. В края на краищата вие ще се намерите в положението на човек, изгубил всички свои възвишени идеи, без всякакво вдъхновение за работа, и ще кажете: "Само една идея ми остана". Коя е тази идея? – "Че бях богат човек, а сега съм последен сиромах." Какво представлява човек с такава идея?

Сега някой ще каже: "Щом човек изгубва всичко, тогава той не трябва да мисли, да чувства, да действа". Казвам: ако мислите и чувствата на човека са неправилни, те създават тревоги, безпокойства, от които той остарява преждевременно. Ние говорим за трезвите мисли, за чистите и благородни чувства, които свързват човека с Бога и дават простор и полет на неговата дейност. Например тревожни са мислите, когато се смущаваме как ще прекараме живота си, дали ще бъдем здрави, ще имаме ли достатъчно средства и т.н. Питам: когато царският син постъпва в училище, трябва ли да мисли кой ще го поддържа, колко пари ще му се изпращат, кой ще му прислужва и прочее? Той не трябва да мисли по тия въпроси. Веднъж изпратен на училище, от него се иска само да учи, а за всичко останало бащата поема грижата. Ако синът е мързелив и не учи, той ще понесе последствията на своя мързел: големи нещастия ще се струпат върху главата му.

Казвам: вие сте такива царски синове, пратени на Земята да учите. Благодарете на Бога за всичко, което имате: светлина, въздух, вода и хляб. Какво ви трябва още? Да учите! Един ден, като се върнете от тази голяма екскурзия на Земята, вашият Баща ще ви запита: "Какво научихте досега?". Така ще ви питат и вашите познати, като научат, че сте били на Седемте рилски езера. Ще кажете, че сте ходили на връх Дамга, на Харамията, ще кажете, че сте видели Седемте езера. Това обаче не е всичко, което сте могли да видите и да научите. Всички върхове, всички тия езера са символи. Важно е какво прочетохте от книгата на природата. Колко страници научихте и какво разбрахте от тях? Какво от това, че сте се качили на един висок връх? Защо се качвате? Да гледате отдалеч кой ще мине или какво носи. Този ли е смисълът на изкачването по високите върхове? Ще кажете, че на връх Харамията са се качвали разбойници да причакват богати пътници, които обирали. Дълбок смисъл имат екскурзиите, и специално – качването по високите върхове. И тъй, като се говори за обиране на богати хора, трябва да се знае какво представляват те. Богатите хора са богатите идеи в света. Доброто е богатият човек, когото трябва да оберем. Злото пък е бедният човек, когото трябва да оставим да мине и замине. Какво ще вземем от бедния? Писанието казва: "Не се противи на злото!". Защо? Защото злото е беден човек, за когото ще трябва да плащаш. Това изречение от Писанието е една важна икономическа формула. На злото, на бедния човек, ти ще сториш път да мине. Не постъпиш ли така, спреш ли го в пътя му, то ще проси от тебе пари, дрехи, обуща – и ти ще трябва да му даваш всичко, каквото поиска. Злото е беден човек, който разчита на милостта на другите хора. Който влиза в Божественото училище да учи, той трябва да се освободи от просията.

Казвам: искате ли да разберете Бога, вие трябва да бъдете чисти. Казано е: "Само чистите по сърце ще видят Бога". Страдания, мъчнотии, нещастия ще дойдат. Вие сте в морето, а в него стават големи бури. Тия бури ще се предават и на кораба: те ще го клатят ту на една, ту на друга страна, но в него трябва да цари вътрешна хармония, вътрешен мир. Влязат ли морските вълни през най-малката дупчица в кораба, той е изложен вече на разрушение и загиване. По същия начин влизат и отрицателните, нечистите мисли, от които трябва да се пазите. Ами вие, като пътувате из природата, не цапате ли? Колко слуги трябва да работят след вашето заминаване, докато премахнат нечистотиите ви! Някои хора се мислят за чисти, за свети, но оставят нечистотиите си: тук ядат, там ядат – навсякъде боклуци оставят. Докато носите нечистотиите си във вас, вие още не сте нито свети, нито чисти хора. Ако пазите чистота във физическия свят, чисти ще бъдете и в умствения, и в духовния свят. Ще ми разправя някой, че вярва в Бога, че има висок идеал, а при това не спазва и най-елементарна чистота във физическия свят. Не, от всекиго се изисква чистота във всяко отношение: чистота физическа, чистота умствена и чистота духовна. Казвате: "Всичко зависи от нас". От вас зависи да пазите абсолютна чистота в целия ви живот. Самият живот обаче зависи от Бога. Искате ли да бъдете здрави и весели, нека всяко ваше чувство, всяка ваша мисъл и всяко ваше действие да бъдат проникнати от идеята за чистотата. Само по този начин вие ще имате Божието благословение.

Сега, каквото Господ ви изпрати, вие го разваляте, но с това се излагате на явна смърт. Време е човек да се отрече от своето дребнаво честолюбие. Какво от това, че някой е казал нещо лошо за вас или че ви е оплюл? Не се интересувайте от отрицателните неща, не ги внасяйте в ума си! Нека всички хора не те почитат, но ти работи, докажи, че си човек с достойнство, с честолюбие. Работи десет години непрекъснато да развиеш сила и мощ в себе си, за да докажеш на хората, че си човек. Влез в някое село, вдигни един голям камък, тежък цял тон, че да учудиш всички селяни. Като видят, че проявяваш такава сила, те сами ще кажат: "Не закачайте този човек. С него шега не бива. Силен човек е той!". Сега ти, като влезеш в някое село, и най-малкото камъче не можеш да вдигнеш, сам се нуждаеш от най-малки услуги, а отгоре на това искаш хората да те почитат. И след всичко това ще разправяш, че с Господа разговаряш. Онзи, който разговаря с Господа, той е силен човек, планини може да пренася от едно място на друго. Не можеш ли планини да пренасяш, не се заблуждавай: всеки друг може да ти е говорил, но не и Господ. Когато Господ проговори на Мойсей, той вдигна тоягата си, удари канарата и вода от нея протече. Господ проговори на Мойсей и манна падна от небето. Господ проговори на Мойсей и той води еврейския народ цели четиридесет години през пустинята. Някой човек себе си не може да прехрани, а разправя, че Господ му проговорил. Питам: как ще познаете кога Господ говори? От книгите ли ще научите това? Не. Всеки човек има своя специфична вътрешна опитност, чрез която е дошъл до познание на Божия глас в себе си.

Много са начините, по които природата може да се разбере, но един е пътят, по който може да се влезе в света на Истината. Истината е най-чистият свят, в който Любовта се проявява. Истината е най-чистият образ на Любовта. Що е Любовта? Най-чистото съдържание на този образ. Истината е висшето проявление на Любовта. Най-голямата свобода се придобива чрез Истината. Най-голямата светлина се придобива чрез Любовта. В окултен смисъл Любовта се замества с Правдата. Ако искате топлина, горещина – търсете Правдата. Дойде ли Правдата в света, тя нагорещява. Правдата е най-голямата горещина на Любовта, а Любовта е същината на живота. Дойде ли се до живота, ще знаете, че по-високо нещо от живота няма. Следователно Любовта, Мъдростта, Истината, Правдата са области, светове, чрез които животът се проявява.

Засега под думата живот се разбира онова съзнание на човека, в което се крие постоянен, непрекъснат стремеж към постижения. Кажем ли, че живеем, ние разбираме един постоянен стремеж към нещо, което искаме да постигнем. Щом се роди детето, веднага в него се пробужда съзнанието и то започва да желае, да иска нещо от обективния свят. Дойдем ли до чувствения свят, и там търсим известен обект. Дойдем ли до умствения свят, искаме да учим – и там търсим някакъв обект. И в духовния, и в Божествения свят има живот. Значи животът се проявява във всички области, във всички светове, но в различни форми. Едно е важно: в каквато и форма да се проявява животът, без чистота той не може да функционира. Питам: как може да се поддържа тази чистота? Тя се поддържа чрез служене на Бога. Когато се говори за служене, подразбирам, че човек може да служи само на Бога, само на Любовта. Казваме: "Бог е Любов". Значи само на Любовта може да се служи. Що се отнася до живота, ние казваме: "И роби можем да станем, само живота да придобием".

Следователно три неща са важни в живота на човека: на Бога ще служиш, себе си ще почиташ, ближния си ще обичаш. Да обичаш ближния си, това значи да се разтоварваш от непотребния товар, който носиш на гърба си. Да почиташ себе си значи да схващаш смисъла на живота. Почита се само красивият, умният, добрият човек. Това нещо човек вижда първо в себе си, а после в другите. Ако виждате доброто, интелигентността, разумността в себе си, ще ги виждате и в другите хора. Това значи: което виждате в себе си, то се отразява и в останалите. Ти уважаваш хората заради съзнанието, което имаш в себе си; ти обичаш хората заради хубавото, възвишеното, благородното, което виждаш в себе си. Виждаш ли го и у тях, ти ги обичаш вече. Защо бащата обича сина си? Заради почитта, която има към себе си. Тази почит се превръща в любов към сина. Какво нещо е обич? Да видиш себе си в другите. Що е почит? Да съзнаваш достойнството си като човек. Що е служене на Бога? Да съзнаваш, че всичко иде от Бога и няма равен на Него.

Кажеш ли в себе си, че за Бога всичко е възможно, ти ще бъдеш готов на всичко. На Бога може да се служи само идейно. Под думата служене се разбира, че всичко, което правиш в името на Бога, е възможно. Тогава някой ще те запита: "Можеш ли да носиш Земята на гърба си?". – "Аз и сега я нося." – "Ами Слънчевата система?" – "Нея отдавна я нося." – "Ами Вселената можеш ли да носиш?" – "Аз съм господар на Вселената." Сега всеки човек с дребни идеи ще каже: "Чудно нещо! Как се осмеляват хората да казват, че носят Земята и Слънчевата система на гърба си или че са господари на Вселената? Възможно ли е това?". Да кажеш, че си господар на Вселената, това подразбира да си я пропътувал от единия край до другия. За разумния човек разстоянието от главата до краката му представлява цялата Вселена. Следователно, когато той казва, че е господар на цялата Вселена, това подразбира, че той познава своето тяло от главата до краката – той носи Вселената в себе си. Колкото време му е нужно да простре ръцете си от главата до краката, също толкова време ще му е нужно да пропътува Вселената от единия край до другия. Достатъчно е само да мръдне ръката си, и той моментално ще измине Вселената от единия край до другия.

Нещата са далечни само тогава, когато са отделени от общия организъм. Щом всички са заедно в организма, те са близо. Под думата близост се разбира организиране на всички разумни същества в едно цяло. Неорганизирането е отдалечаване. Когато казвате, че някой ви е обидил или ви е напакостил с нещо, тогава или това същество, което ви е обидило, е вън от общия организъм, а вие сте вътре в него, или и двамата сте вън от този организъм. Щом и двамата сте в общия организъм, между вас не може да съществува никакво противоречие. Може ли да има някакво противоречие между пръстите на ръцете? Какво от това, че едни пръсти са на лявата, а други – на дясната ръка? Дали едни пръсти са на лявата, а други – на дясната ръка, това е безразлично, те могат взаимно да си помагат.

Казвам: много от съвременните хора са дошли до една област на живота и там са спрели. Те трябва да направят крачка напред, да влязат в областта на Новото, което иде сега в света. Ако вървите по стария път, пак същото ви чака: ще умрете, свещеници ще ви опяват, надгробни речи ще ви държат, че сте завършили три факултета, че имате големи заслуги към отечеството. Да, този човек има заслуги към отечеството, но към Бога няма. Че наистина няма заслуги към Бога, ние виждаме от това, че е умрял. Казано е в Писанието: "Това е живот вечен, да позная Тебе, Единаго, истиннаго Бога". Към този стих аз прибавям: "Това е живот вечен – да позная Бога и да Му служа". Има опасност да не би хората в своето служене да изпаднат в друга крайност: да се отегчат и да напуснат работата си. Наистина, много причини има, които могат да ги доведат да това положение. Обаче имат ли хората правилни разбирания за живота, нищо не може да ги извади от техния път, нищо не може да наруши тяхното равновесие.

Ще взема един пример от селския живот, понеже той е по-близо до природата, и ще обясня защо понякога хората излизат от релсите на своя живот. Един млад селянин, много работлив, става всяка сутрин рано, преди изгрева на слънцето, впряга воловете си и отива на нивата да оре. Гледаш: колата му добре стъкмена, воловете му – загладени, грижливо причесани. Той сам – весел, засмян, тихо си напява нещо, към живота се стреми. Цял ден до късна вечер работи и не се уморява, доволен е. Връща се у дома си пак весел и засмян, разпряга воловете, дава им храна, прибира колата си и с радост очаква другия ден – наново работата си да продължи. Тъй вървят дните един след друг, незабелязано се нижат, докато един ден той среща една красива мома и се захласва по нея. Не му се работи вече: сутрин късно излиза и вечер рано се прибира. Колата си напуска, воловете – невчесани, не се чува песен, нито се вижда усмивка на устата му. Ходи захласнат момъкът натук-натам, казва: "Натеглих се, не ми се работи вече, на мен ли се падна тази съдба – цял живот да робувам? Досега работих, отсега нататък искам да си поживея".

Облича се хубаво той, туря калпака на главата си, препасва нов пояс на кръста, забожда китка на дрехата си – и хайде из селото: ту в тази, ту в онази улица, докато спре пред градината на красивата мома. Като войник караули от единия край до другия, после спира за момент пред градината, иска да види този престъпник, който се крие нейде из дърветата. Търпението му се изчерпва, влиза в градината, но градинарят е затворен, няма го там – вътре седи той и се усмихва, наблюдава какво прави този млад момък. Какъв е този престъпник? Какви са букаите му? Интересува се момъкът, всичко иска да знае, нали заради него той е напуснал нива и волове. Този престъпник – момата – седи вътре, накичена с венче на главата си, и се подсмихва. Сега вече в момъка се заражда идеята да вземе китката на момата. Защо иска да ù вземе китката? Той иска да я обере, казва: "Досега работих, орах нивата, но с оране работата не става". И той започва: днес вземе една китка от момата, утре – втора и след като вземе така десет китки, вземе и момата. Тази е първата магия, с която момъкът започва. Той знае, че момата, като се кичи, влага в китката нещо от себе си. Днес вземе нещо от нея, утре вземе нещо, докато най-после момата отива да си вземе китките от него, но там остава.

Това са отношения, които съществуват във всички прояви на живота. Това са символи, които ние превеждаме на човешки език. Момъкът се жени за красивата мома, но колко време те могат да бъдат щастливи с такива разбирания за живота? Година-две могат да бъдат щастливи, но след това щастието им изчезва. Защо? Защото нито момъкът, нито момата имат вечния живот в себе си. Докато жената има нещо Божествено в себе си, мъжът може да я обича. И докато мъжът има нещо Божествено в себе си, жената може да го обича. Изгубят ли Божественото в себе си, и обичта на единия към другия изчезва. С други думи казано: докато човек е чист, той може да бъде обичан. Влезе ли в него един елемент на нечистота, и обичта към него постепенно се намалява, докато съвършено изчезне. Следователно безлюбието се явява като естествено последствие на нечистотата в живота. Когато хората не ви обичат, ще знаете, че причината за това сте вие самите. Кой не обича да се къпе в чист извор? И ако ти си локва или блато, кой ще влезе да се окъпе в тебе? В чистия извор всеки иска да си измие лицето, ръцете и краката, но в блатото никой не иска.

Сега, като се разбере значението на чистотата в най-широк смисъл, тя трябва да се постави като основа на физическия живот. Защо? Защото здравето на човека зависи от неговата вътрешна и външна чистота. Идейна чистота се изисква от човека! В това отношение, като казваме, че човек не трябва да се занимава с недъзите на хората, не трябва да ги критикува, подразбираме, че той не трябва да нарушава чистотата на своя живот и да се излага на смърт. Да се занимавате с недъзите на хората, това е зараза, която разрушава организма. Какво ще спечелите от това? Не само че нищо няма да спечелите, но всичко хубаво в себе си ще загубите. Тогава защо трябва да се занимавате с чуждите грехове?

Една турска поговорка казва: "Остави пияния, не го дръж – нека падне, че да се научи!". Българинът по-лесно се напива от турчина. Турчинът изобщо е по-трезв. Като се напие, той върви, пада-става и сам си говори: "Хайде, върви, Хасане! Защо си се напил толкова, че краката не те държат?". Пак падне: "Ходи, Хасане! Защо пиеш толкова?". Така си говори той и си отива у дома. Като влезе в дома си, започва да се извинява пред жена си, че се е напил, защото според законите на Мохамед не се позволява на човек да се напива. Българинът пък, като се напие, първо ще покаже изкуството, че знае да се бие. Понякога и жената е силна: като види, че мъжът ù е пиян и се хвърля да я бие, тя го блъсне и той падне на земята. Мъжът стане и пак започне да се хвърля върху нея да я бие. Като го блъсне тя три-четири пъти на земята, той казва: "Какво искаш да кажеш с това?". – "Че си пил много." – "Е, човек трябва да си поживее малко." Той счита, че виното е дадено от Бога и човек трябва да си пийне колкото му се иска. Като се напие, турчинът счита, че е направил грях. Рано сутрин той отива да се изповяда пред ходжата.

Казвам: пиянството е нечистота, лакомията е нечистота, одумването е нечистота, завистта и ред още пороци са нечистота. Следователно, от чисто хигиенично гледище, нечистотата трябва да се изхвърли навън, ако искаме да бъдем свободни. Ако искаме да бъдем учени, в широк смисъл на думата, трябва да бъдем чисти. В своите научни изследвания ученият човек пресява нещата, докато абсолютно ги пречисти. Като говорим за чистотата, това се отнася за ония хора, които са усърдни в работата върху себе си, това се отнася за онези, които имат силен стремеж към чистотата. Останалите няма да разберат това, което им се говори, и ще кажат: "Тази работа е много мъчна".

От тези, които вървят в правия път, се иска да направят само една крачка напред и да влязат в областта на чистотата. След това на тези хора може да се говори за идейни работи. Докато човек живее в нечистота, за идейни работи не може да му се говори, защото те ще изгубят своята чистота. Има известни области, в които царува абсолютна чистота. За тях нито може да се говори, нито човешки крак може да стъпи в тях. Влезе ли човек там, той всичко ще изцапа и разбърка. Там не се позволява абсолютно никакво разбъркване, абсолютно никакво разместване на нещата – нямате право едно камъче да бутнете. Като отидете при един от свещените извори на вечния живот, ще гребнете една чаша вода и ще я изпиете до дъно. Там не се позволява капка вода да се разлее. Какво правите, когато отивате при изворите във физическия свят? Наливате цяла чаша вода, изпивате две-три глътки от нея, а останалата хвърляте. В Божествения свят това абсолютно не се позволява.

Когато на съвременните хора се говори за свети, за чисти неща, те се смеят. Те не съзнават колко важни са свещените работи. Съвременният човек става сериозен само при най-тежки, при най-трудни положения в живота си. Тогава той се замисля за Бога, за оня свят и започва да вярва, че има нещо друго, което той не разбира. Окачат ли го на въжето, дойде ли свещеникът да му чете молитва, тогава той става много сериозен: гледа, мисли дали няма да дойде отнякъде помощ. И ако в този момент го освободят, той изпитва голяма благодарност, че животът му е подарен. Сега вече той разбира какво нещо е животът. Въжето, с което бесят хората, представлява лошите мисли. Врагове, неприятели на хората са тези, които стават причина да ви турят на въжето. Те ви дават днес един лош съвет, утре – друг, докато увиснете на въжето.

Пазете се да не увиснете на въжето като онзи светия, който бил излъган от дявола. Този светия живеел в пустинята, където прекарвал в пост и молитва и в дълбоко съзерцание. Дяволът намислил да го изкуши и решил да го направи цар. Той опитвал по един начин, по втори начин, докато най-после успял да постигне целта си. Светията наистина станал цар, но в скоро време дошъл до положение да го бесят. Дяволът му казал: "Разчитай на мене, аз ще те освободя". Когато турили въжето на врата на светията, дяволът пак се явил и му казал: "Гледай в далечината, ще видиш там едно видение". Светията погледнал към мястото, което му посочил дяволът. – "Виждаш ли нещо?" – "Виждам едно магаре." – "Друго нещо не виждаш ли?"- "Виждам още едно магаре." – "Още нещо не виждаш ли?" – "Виждам и трето магаре." – "Носят ли нещо на гърба си?" – "Да, натоварени са с цървули." – "Това са цървулите, които аз скъсах, докато те туря на въжето." Който слуша съветите на дявола, въже го очаква. Ще го турят на въжето и после ще го свалят оттам.

В живота се забелязва една малка присадка на лъжливи отношения. Това са отношения на нечистота. За да се избегне този живот, човек трябва да бъде точен: каквото добро намисли, каквото обещае, трябва да го направи. В Божествения живот, където владее абсолютна чистота, няма забравяне, там всичко става точно навреме. Точността е качество на чистия живот. Който не живее в чистота, той замъглява хоризонта на своето небе, както облаците замъгляват Слънцето. И затова често слушате някои хора да казват: "Тъжно ми е нещо". Да, твоето небе е облачно. Искаш ли да се изясни небето ти, трябва да се научиш да служиш на Бога, да почиташ себе си и да обичаш ближния си. Същите формули ще приложиш по отношение на себе си по следния начин: ще служиш на духа си, който те ръководи; ще почиташ душата си, която съдържа всичко ценно в себе си; ще обичаш тялото си и всички същества, които ти служат, заради великата идея, която живее в тебе.

Отнасяте ли се към себе си така, вие ще имате ясна представа за Бога и тогава всичко ще бъде възможно за вас. Не служите ли на Бога, всичко около вас ще бъде мъртво. Ако вие познавате Бога, ако имате ясна представа за Него, всички канари в природата ще могат да се движат и ще бъдат леки като перца. Всъщност те са тежки и страшни за този, който не служи на Бога. Достатъчно е да види той, че тия канари се движат, за да настръхнат косите му от ужас. За този, който служи на Бога, всичко в света е живо и в движение. Той може да направи опит и да се увери, че всичко в природата е живо. Ако виждаме много тела в покой, това става по единствената причина да можем днес да проявяваме живота, т.е. да живеем ние. Един ден, когато хората завършат своето развитие на Земята, всички същества, които днес са в покой, ще напуснат това състояние – и те ще проявят живот. Мнозина искат още днес да разберат какво ще стане с канарите. Този въпрос е лесен. Важно е какво ще стане с вас. Когато придобиете вечния живот, вие пак ще посетите Земята и тогава ще видите всички промени, които са станали с нея. Ако съзнанието на хората е постоянно будно, те ще бъдат в течение на всички промени, които стават на Земята. Сега, при това прекъсване на съзнанието, съвременните хора очакват всичко от учените – те да им обясняват всички геологически промени, които са ставали в миналото на Земята. Хубаво е това, но време е да се пробуди човешкото съзнание, активно да заработи неговата мисъл.

И тъй, ние препоръчваме на всички съвременни хора абсолютна чистота. Тази идея за много хора е непонятна още. Това зависи от положението, в което те днес се намират. След чистотата иде светостта, те са синонимни думи. След светостта иде служенето. Ако човек е чист и свят, той не може да не служи. Най-после, след служенето, иде любовта. Ако човек не знае да служи, той не може и да люби. Ако не знае да люби, той не може да учи. Ако пък не знае и да учи, той никога не може да придобие свобода. Тези възможности са тясно свързани една с друга. Който е започнал с чистотата, той е направил вече крачка напред. Този е естественият, нормалният път в живота.

Някой казва, че е остарял вече, но не се е наживял. В какво именно седи животът? Допуснете, че някой човек живее сто хиляди дена на Земята. От какво се нуждае той през това време? Ако яде по три пъти на ден, трябват му триста хиляди яденета. Ако пие по пет пъти на ден вода и всяка чаша съдържа по двеста и петдесет грама, значи трябват му сто двадесет и пет хиляди килограма вода. И ако всеки ден къса по един костюм, той ще има нужда всичко от сто хиляди костюма. Някои учени казват, че на всеки седем години човек напълно променял клетките на организма си; други учени казват, че на всеки три месеца ставала тази промяна в организма. Значи според едни учени човек променя дрехата си на всеки седем години, според други учени – на всеки три месеца, а според мене – всеки ден. Един нов костюм трае от изгрева до залеза на слънцето. Както виждате, много разноски струва човек, ако е живял на Земята сто хиляди дена. Как ще оправдае този човек разноските си, ако не е служил на Бога, ако не е почитал себе си и ако не е обичал ближния си?

Казвам: ония хора, съзнанието на които е будно, нека държат в себе си идеята за чистота на мисълта. Нека чистотата остане в ума на всички хора като норма, като мярка, с която да си служат във всички случаи на живота. Чистотата е магическата пръчица за всеки съзнателен човек. Ставате ли сутрин, ставайте с идеята за чистота. Нека тази идея стане тъй любима на всички хора, както е желана и любима красивата мома като идея в ума на момъка. И виждаме как момъкът я очаква, как я търси – на другия край на света отива заради нея. Нека идеята за чистотата бъде възлюбената мома, която всеки търси и накрай света. Чистотата да бъде възлюбената на всеки мъж. Намери ли я, отдалече да се спре пред нейния свещен образ и само да я изучава и съзерцава. Придобиете ли тази чистота, вие сте във връзка с висшия свят, с Първичната причина – само в този свят има постоянство и устойчивост. За вас са важни постоянните и устойчивите неща. Какво по-хубаво от това, да знаете, че има едно разумно същество в света, което ви обича всякога: и когато спите или сте будни, и когато сте болни или здрави, и когато сте учени или прости, и когато сте богати или бедни. Няма по-хубаво нещо от това: да знаете, че отношенията на това същество към вас са всякога едни и същи. Ако служите на Бога, всеки ще ви обича.

Някой казва: "Аз искам да служа на Бога и не искам да се женя". Казвам: ако решиш този въпрос без Бога, ти ще бъдеш нещастен човек. Ако пък се жениш без Бога, ти ще бъдеш два пъти по-нещастен. Ако не се жениш, но се свържеш с Бога, ти ще бъдеш щастлив. Ако се жените със съгласието на Бога и двамата сте във връзка с Него, ще бъдете два пъти по-щастливи. Тази идея, изказана на ваш език, означава следното: всяка работа, всяка замислена идея, в която участва Божественото начало, тя е чиста, свята, възвишена. Само тогава човек може да бъде доволен. Каква е целта на групирането? Защо две души се групират да живеят заедно? Те стават два полюса, през които Божественият живот се проявява. Когато някой каже, че не иска да се жени, това подразбира, че областта, в която той се движи, е нечиста. Когато някой пътник минава покрай много извори и не пие вода от тях, това показва, че те са нечисти. Пие ли вода от тия извори, те са чисти. Питам: като отидете на небето, ще се жените ли? Няма. Значи женитбата е страничен въпрос. Ако става въпрос за женитба, първата идея, която трябва да се има предвид, е идеята човек да се жени за чистотата – това е истинска женитба. Който не се е женил за чистотата, той е вдовец. В този смисъл, когато някой каже, че не иска да се жени, той сам се осъжда на смърт. Да се жениш за чистотата, това е женитба в духовен смисъл на думата. Който се жени на Земята във физически смисъл, той умира; не се ли жени, не умира. В духовния свят пък процесът е обратен. Тъй щото свързването с чистотата е условие за поддържане на живота.

Съвременните хора трябва да освободят съзнанието си от всички нечисти образи. Те трябва да създават в себе си чисти представи, чисти образи за момата и за момъка, за брака и безбрачието, за любовта, за вечния живот, за децата и тъй нататък. На всички предстои едно коренно вътрешно пречистване – като за Великден. На всички случки и явления в живота давайте красиви обяснения. Когато ми кажат, че някой плаче, аз не се спирам върху човека, който плаче, но казвам, че вън вали дъжд, който полива цветята в градинката на този човек и те се радват. Когато ми кажат, че някой е радостен, аз разбирам, че слънцето е изгряло за този човек и цветята в неговата градинка цъфтят и разнасят благоуханието си. Кажат ли ми, че някой бие жена си, разбирам, че в този дом вършеят житото, за да го приберат в хамбара. Стремете се и вие да заменяте лошите образи с чисти, картинни образи, за да запазите чистотата на вашето съзнание.

Сега, като се говори за чистотата, има една опасност: да се спрете само върху едната ù страна, върху външната чистота. Ако някой млад, но мързелив момък, който не иска нищо да работи, се стреми само към външна чистота, той ще иска всеки ден пари от баща си, за да си купува нови дрехи, обуща, парфюми, разни гребени и четки, с единствената цел да се харесва на момите. По този начин той ще разруши и себе си, и баща си, но и целта си няма да постигне. Момите ще го виждат всеки ден докаран и чист, но ще има нещо, за което няма да го харесват – няма да виждат в него истинския човек. Без дрехи не може, но дрехите не правят човека. Хубавите дрехи имат цена само тогава, когато са облечени от умен човек. Знанието, силата представляват за нечистия човек такова нещо, каквото представлява окачването на звънец на свиня.

Казвам: първото необходимо условие за придобиване на Божествения живот е чистотата. За нея душите копнеят, за нея се молят, нея търсят. От единия до другия край на Библията се говори пак за чистота и святост. И тогава пред чистия човек се откриват много възможности. Не може ли човек да се освободи от своята нечистота, възможностите остават затворени пред него. Прогресът, светлината, знанието, силата и свободата във физическия свят зависят от чистотата, а в духовния свят – от светостта. Колкото по-свети са духовете, толкова по-силни са те. В Божествения свят всичко зависи от любовта. Когато слизате от горе надолу, ще работите върху идеите: служене, почит и обич. Качвате ли се от долу нагоре, ще придобивате чистота, святост и любов.

Днес всички присъствахте на трапезата на чистотата, но ще внимавате сега нито една троха да не падне на земята. Ще съберете всичкия хляб и когото срещнете, ще раздавате. Някой казва: "Нека хората възприемат нашите идеи, нашето верую". Питам: какви са вашите идеи? Чисти бъдете! Какво е вашето верую? Чистотата! Всеки от вас трябва да се отличава със силен стремеж към чистота. Нека посветим този ден на чистотата. Ще кажете: "Всичко ли се крие в чистотата?". Тя е първото стъпало от лествицата на вечния живот. Като се качите на второто стъпало, пак ще прочетете: чистота. Тя е обширен, неизчерпаем свят. Самата дума чистота не е силна дума, но ние си служим с нея по нямане на друга, по-силна, която да я замести. Така постъпва и всеки добър момък от село, когато иска да се жени. Той търси, избира най-добрата, най-красивата мома, а като не намери каквато иска, взема най-добрата, която има в това село. Питат го: "Защо взе тази мома? Нямаше ли по-добра, по-хубава от нея?". – "Тази е най-добрата от всички. По нямане на такава, каквато желаех, взех тази. И от нея съм доволен." И ние сега по необходимост си служим с тази проста, скромна дума чистота, за да изразим един красив, величествен свят. Думата чистота на Земята не е много красива, не е силна дума. Тя не е царска дъщеря. Баща ù не е богат, но е почтен човек; майка ù също не е богата жена, но е трудолюбива. Значи чистотата е родена законно, от добри родители.

За да се осъществи идеята за чистотата, трябва да ù се дадат благоприятни условия. Сега тя е в положението на малко семенце, което трябва да се посади в почвата, за да се развие. Нека няколко души да вземат от това семенце, да се групират по двама, трима, петима или десетима и да работят върху идеята за чистотата. Само по този начин светът може да се реформира.

Мнозина поддържат идеята, че Господ може всичко да направи, че Неговите ангели помагат и т.н. – значи, щом Господ може всичко да направи, вие не трябва да работите. Това е лъжлива идея, от която трябва да се пазите. Господ има свой план на действие. Той ще дойде на Земята, но ще намери ли тогава готови хора за работа? Всеки трябва да работи, да се развива и усъвършенства. Знаете ли какво ще бъде положението на онзи, който очаква щастлив живот, а нищо не работи? Ще приведа един пример, за да схванете добре положението на човека, който очаква добър, щастлив живот, а не работи. Той ще прилича на онази мома, която с години очаква своя възлюбен, да ù създаде щастлив живот, но в момента, когато той пристигне, ляга болна и лежи цели три години. Какво трябва да направи той? Или да си замине, или да чака тя да оздравее. И какво ще е нейното положение, ако кракът ù е счупен, а възлюбеният ù предлага да я разхожда с автомобил из града? За да се разхожда с автомобил из града тази мома, краката ù трябва да бъдат здрави. Всеки човек, който е лишен от добродетели, се намира в положението на момата със счупените крака. Краката на всички хора трябва да бъдат здрави. Това ще се постигне само тогава, когато хората изменят своите стари възгледи и разбирания.

Сега, като се изнесе една нова идея пред хората, те се стряскат. В това отношение те приличат на онези малки деца от старо време, чиито учители влизали в училището с тояги. Щом виждали, че техният учител носи пръчка в ръката си, те знаели, че ще има бой. Децата са вдигнали прах и учителят, като не знае кой е истинският виновник, започва наред: този удари по ръката, онзи по главата – всички набива и излиза навън. Обаче сегашните учители не влизат с пръчка при децата. Съвременното възпитание не прилича на старото, сега има нови методи и начини за възпитание на децата. Казвам: когато изнасям някаква нова идея пред вас, по стар навик вие се плашите, мислите, че аз нося пръчка в ръката си. Не, без тояга, без пръчка влизам аз. Този метод не е за препоръчване, той не е икономичен. Когато учителят влиза в клас с пръчка, голяма част от енергията му отива в нея. Учителят не трябва да влиза в клас с пръчка. Днес тази пръчка е заместена с перо, с молив. Това е магическата пръчка, която всеки ученик трябва да държи в ръката си, когато учителят преподава.

И тъй, с тази магическа пръчица ще напишете в съзнанието си идеята за абсолютната чистота. И като ви запита някой за какво ви се говори при Петото езеро, ще кажете: "Ухо не е чуло и око не е видяло това, за което ни се говори. Говориха ни по въпроса за хигиената от гледище на абсолютната чистота".

21 август 1929 г., при Махабур, Петото рилско езеро

Интуиция

Когато ходи по каменисти места и удари крака си или друга някоя част на тялото си, човек усеща болка. На какво се дължи болката? На удара. Ударът пък не е нищо друго, освен предаване на особен род енергия, от която човек не се нуждае. Следователно всяко нещо, което не е потребно на човека, причинява болка. Недоволен от това, че се е ударил, човек казва: "Как не се намери някой да оправи този път?". Човешка ръка не може да оправи това, което природата е наредила. Ако планинският път трябва да се изглади, първа природата ще направи това. Човешки сили не са в състояние да оправят пътищата на природата. Там други сили работят.

Засега на човека са дадени две задачи. Първата е да приеме соковете на своето сърце и да ги отправи към ума си. Втората задача на човека е да развие ума си, за да разбира Божиите пътища и закони, чрез които светът е създаден. Да развие ума си, това значи да усили мисълта си. Ако мисълта на човека е силна, той може да приема Божиите блага и да ги предава, той става проводник на Божественото. Ако мисълта на човека е слаба, той нищо не може да постигне – за такъв човек се казва, че не е развит. Колкото и да е учен човек, ако не може да се ползва от великите блага на живота, неговата ученост е временна. Може ли да се ползва от тия блага, той е истински учен, той е мъдрец. Не може ли да се ползва от благата на живота, колкото и да се товари с тях, той все прост ще си остане. Какво ще кажете за камилата, която сте натоварили със скъпоценни камъни и злато? Дали е натоварена със скъпоценности, или е без всякакъв товар, камилата все камила си остава. Ако не е натоварена, тя е по-доволна от положението си, по-леко се движи. Следователно, щом човек не може да използва благата както трябва, те му причиняват болка. Всяко нещо, което причинява болка на човека, е чуждо за него. Той трябва да се освободи от чуждите, непотребни за него неща.

Как познава човек кои неща са потребни за него и кои – непотребни? Чрез интуицията. Интуицията е Божествено чувство, вложено във всеки човек, но то не е еднакво развито във всички хора. Който е развил това чувство в себе си, той сам проверява нещата. Както не е нужно за човека да търси някой професор да му каже дали един лимон е кисел, така не е нужно на онзи, който има интуиция, да му се доказват нещата. Иска ли човек да познае колко е кисел лимонът, той ще вземе нож, ще го разреже и ще го опита. Иска ли човек да провери нещо вън от своите пет сетива, той ще приложи интуицията си и ще разбере всичко, което го интересува. Като знае това, човек трябва да се допитва до интуицията си. Намериш ли се в трудно положение, не можеш ли да решиш известен въпрос, обърни се към интуицията си, тя ще ти каже какво да правиш. Вярно чувство е интуицията, тя никога не лъже. Интуицията, като Божествено чувство, е капитан на човешкия кораб. Докато слуша този капитан, човек не може да греши. Умът, сърцето и волята са слуги на този капитан. Ако те го слушат и му се подчиняват, човек живее добре. Не го ли слушат, животът на човека се отклонява от правия път.

Христос казва: "Ако се не роди човек изново, не може да влезе в Царството Божие". Които не разбират закона, мислят, че е мъчно да се роди човек. Мъчно ли е да се роди житното зърно? Посадете едно житно зърно в земята – при благоприятни условия, и го оставете свободно. То ще израсне, ще цъфне и плод ще даде. Мъчно ли е да усилите доброто в себе си? Колкото и малко да е доброто във вас, ако му дадете благоприятни условия да се развие, то ще се увеличи, ще даде плод. Ако хората не успяват в доброто, причината за това е, че не го поставят при благоприятни условия. Понякога те са силни в злото, в отрицателното, защото му дават добри условия за развитие. Слушате например някой да казва, че е неспособен – той постоянно държи тази мисъл в ума си и не работи. Какво означават думите не съм способен? Не си способен да прегазиш с крака дълбока река, на която няма мост. Има ли мост, ти си способен вече да я преминеш. Следователно, щом на реката няма мост и не можеш да я прегазиш, стани способен да направиш мост и да минеш по него. Причината да не се обичат двама души е, че няма мост между тях. Нека всеки от тях прехвърли по една дъска, и мостът ще бъде готов. Щом мостът е готов, и обичта ще дойде.

Някой се оплаква, че никой не го обича. Какво трябва да прави, за да го обичат хората? Нека направи една овощна градина на място, където минават много хора. Кой как мине край градината му, той да раздава от плодовете: ябълки, круши, сливи, дини, пъпеши. Така в скоро време ще завърже добри, приятелски отношения с тия хора и те ще го обикнат. Всеки човек има в себе си незасети места, които трябва да засее с доброкачествени плодове. След пет години най-много той ще има плодове, чрез които може да направи връзка с хората и да го обикнат. Добре е всеки ден да посаждате по една добра мисъл в ума си и по едно добро чувство в сърцето си, да има какво да раздавате на своите близки. Красиво нещо е да видите душата на човека, в която растат благоуханни разноцветни цветя. Чрез посаждане на благоуханни цветя и доброкачествени плодове в градината на своята душа човек дава условия за проява на любовта към ближните си.

Като ученици, вие трябва да работите за придобиване на любовта, без да се страхувате от миналия си живот. Миналото е толкова необходимо, колкото и настоящето. Миналото е встъпление към настоящето. От миналото си човек се учи. Без опитностите на миналото новият живот остава недостъпен за човека. Какви са спомените от миналото, добри или лоши, това не е важно. Нещата са добри и лоши от гледището на човека, но не и от гледището на природата, която използва всичко. Следователно, ако мислиш, че животът не е добър и няма смисъл да живееш, погледни с окото на природата, в която всички неща са осмислени. И тогава, ако мислиш, че не си способен да направиш нещо по ум и по сърце, възложи това нещо на интуицията. Тя ще направи всичко, за което ти се считаш неспособен.

Като се говори на хората за съзнателна работа върху себе си, за служене на Бога, те казват, че днес не се наемат за тази работа, но един ден, когато станат чисти и свети, тогава ще служат на Бога. Защо? Защото мислят, че днес, при техния грешен живот, Бог не може да ги обича. Те се лъжат. Искат ли искрено да служат на Бога, нека започнат още сега. Остане ли за в бъдеще, когато станат свети и чисти, те много ще изгубят. Не е лесно да постигне човек чист и свят живот. Това е работа на вековете, не се постига в един ден. Що се отнася до отношенията на Бога към човека, те остават едни и същи през всички времена и епохи. Бог е неизменен в себе си. Външните отношения на Бога към хората, към всички живи същества, са различни, но вътрешните са едни и същи. С други думи казано: вътрешно Бог е дал на всички хора едни и същи условия, но външните условия са различни според нуждите на всеки човек. Ще каже някой, че е грешен, че прави грехове. Греши ли, човек не трябва да съжалява, но да извади някаква поука от грешката си. Като сгреши, човек трябва да се радва, че му е дадена възможност да прояви една своя добродетел. Колкото по-голяма е грешката му, толкова по-голяма трябва да бъде добродетелта, която проявява. За такива хора се отнася стиха: "Всичко, каквото се случва в живота на човека, който люби Бога, ще се обърне на добро".

Мнозина грешат, защото искат да придобият всичко изведнъж. Това е невъзможно. Може ли човек да изяде всичкото ядене изведнъж? Не е ли по-добре всеки ден да си хапва по малко, отколкото да изяде всичкото ядене изведнъж? Не е ли по-добре човек да разбира всеки ден по малко, отколкото да разбере всичко изведнъж? За да дойде до дълбокото разбиране на живота, човек се нуждае от специални условия. За да разбере живота на някое животно, човек трябва да влиза в положението му, да разбира неговия ум и неговото сърце. При това положение животното е готово само да му услужи. Сега, като няма връзка с човека, животното бяга от него. За да разбере живота на ангелите, човек трябва да влезе във връзка с техните умове и сърца. Без тази връзка никакво разбиране не може да съществува.

И тъй, искате ли да разбирате нещата в тяхната действителност, възложете това на интуицията в себе си. Каквото каже тя, вярвайте ù. Остане ли да вярвате на своя ум и на своето сърце, те да ви управляват, вие сте на крив път. Слугите не могат да управляват господаря си. Остави ли се на тях, те непременно ще объркат пътя. Искаш ли да научиш нещо, възложи го на интуицията си. Колкото да учиш и да философстваш, в хиляда години едва ли ще научиш толкова, колкото си научил чрез интуицията за един ден. Чрез интуицията ти можеш да научиш какво представлява животът на Слънцето и на Луната, а с ума си едва ще научиш какви елементи влизат в състава на Слънцето. Ще каже някой, че може да се съобщава със Слънцето. Ако е така, нека каже нещо характерно за живота и съществата на Слънцето. Например ако говорите за хората като жители на Земята, ще кажете, че всички дишат, всички мислят и чувстват, всички се движат.

Щом сте дошли на планината, вие имате условия да проявите доброто в себе си. Спънете ли се в някой камък, не се сърдете, но спокойно се наведете и го турете на такова място, където да не спъва пътниците. Ако попаднете в някоя малка локва и се изцапате, спрете се да я изчистите. Като гледате клековете, не се отнасяйте с пренебрежение към тях, но мислете за живота им, за условията, при които се намират, да почерпите урок на търпение. Вземете си малко чиста пепел от изгорелите клекове, пресейте я добре и си послужете с нея като цяр. Когато имате някакво неразположение, вземете малко от тази пепел на върха на един нож, изсипете я в чаша гореща вода и като се утаи, изпийте водата. Като ходите по планините, бъдете благодарни за всичко, което виждате. Планината, със своята растителност, представлява дело на велики работници, които са работили с векове. Всичко, което те са направили, има свой смисъл и значение. Когато работи, геният влага в работата си смисъл. Какво ще кажете тогава за ония велики и гениални майстори, които работят в природата?

И тъй, бъдете бодри, весели и силни. Силата на човека се заключава в това, че Бог работи в него. Докато животът тече, реката е силна. Изчезне ли животът, и силата на реката изчезва. Следователно силата не е в реката, но в живота, който тече през нея. На същото основание казвам: силата не е в човешкото съзнание, но в живота, който излиза от Бога и се втича в човека. Като знаете това, внимавайте да не се подпушите, да не затворите пътя за Божественото в себе си. Подпушите ли се, вашите нечистотии ще влизат навътре вместо да излизат навън. Не запушвайте тръбите на вашата канализация, през които нечистотиите излизат навън. Отпушете тръбите на вашата канализация, за да може доброто и чистото да прониква отвън. Дръжте тръбите на канализацията си отворени за доброто, което иде отвън и се втича навътре. Дръжте тръбите на канализацията си отворени и за злото, да излезе отвътре навън. Постигнете ли това, животът ви ще се нареди, както Бог е предвидил.

Изпейте песента "Бог е Любов".

Божият Дух, възлюбеният на нашите души, ще свърши всичко за нас.

23 юли 1930 г. 9 ч., над езерото Близнака

Скришната стаичка

Щe прочета част от шеста глава на Евангелието от Матея.

"А ти кога правиш милостиня, да не узнае лявата ти ръка що прави дясната ти" (трети стих) – дясната ръка е проява на разумното, Божественото сърце, а лявата е проява на човешкия ум. Затова е казано: когато разумното, Божествено сърце прави нещо, човешкият ум да не знае какво прави то. "И Отец твой, Който види в тайно, ще ти въздаде наяве" (четвърти стих) – значи молитвата трябва да се прави тайно, защото Бог вижда в тайно. Прави ли се наяве, тя е за хората. Човек не се моли за хората, да го видят, но се моли за някакво благо, от което има нужда. Молитвата е метод за възприемане на някакво Божествено благо. "А ти, кога се молиш, влез в скришната си стаичка и като си затвориш вратата, помоли се Отцу твоему, Който е в тайно" (шести стих) – тук под думата врата се разбира вратата на Любовта. Влез в скришната си стаичка, затвори вратата на Любовта и така се помоли на Бога в тайно.

"А вие така се молете: Отче наш, Който си на небесата, да се свети името Твое" – Който си на небесата и в моята душа, защото душата иде от небето.

"Да дойде Царството Твое; да бъде волята Твоя, както на небето, така и на земята" (десети стих) – да бъде волята Ти, както на небето, така и в моята душа.

"Хляба наш насъщни, дай го нам днес" (единадесети стих) – под насъщен хляб не се разбира само физическият хляб, но и хлябът, от който човешкият ум и човешкото сърце постоянно се нуждаят.

"И прости ни дълговете наши, както и ние прощаваме на нашите длъжници" (дванадесети стих). "И не ни въвеждай в изкушение, но избави нас от лукаваго, защото е Твое царството и силата, и славата вовеки. Амин"(тринадесети стих). Кога идат изкушенията? Когато човек не изпълнява волята Божия. Когато трябва да изпълни волята Божия, а прояви непослушание, човек непременно ще се намери пред някакво изкушение. Ако волята Божия е да помогнеш на някой сиромах, а ти откажеш, няма да мине много време, и ще дойде някой крадец да те обере. На непослушанието се дължат всички катастрофи и фалименти в света.

Следователно даде ли ви се някаква Божествена наредба или заповед, изпълнете я веднага. Ако доброволно не я изпълните, насила ще ви заставят да я изпълните, но ще минете през големи страдания. Казано е в Писанието: "Да възлюбиш ближния си като себе си". Тъй щото кажат ли ти да дадеш нещо на ближния си, ще дадеш както даваш за себе си. Ако си готов да си купиш костюм за две хиляди лева, ще бъдеш готов и на ближния си да купиш същия костюм. Така трябва да постъпва човек, когато Бог му заповядва. Обаче дойде ли в дома ви човек, който играе роля на просяк, а разполага с повече от вас, вие сте свободни да постъпите както намерите за добре. Ако нищо не му дадете, няма да ви се вмени в грях. Когато ви заповядва да направите нещо, Бог знае кой има нужда да му помогнете. Христос е казал: "Ако имаш две ризи, дай едната на сиромаха". Този стих се отнася към онези бедни, за които Бог се застъпва.

"Прости ни дълговете наши, както и ние прощаваме на нашите длъжници." Ще кажете: "Как е възможно да обичам своя враг? Как мога да му простя?". Представете си, че до вашия враг седи неговият ангел, който едновременно обича и него, и вас. Какво ще направите? Не трябва ли да направите добро на вашия враг и да му простите заради любовта на този, който ви обича? Бъдете готови да направите добро на своя враг заради онзи, който обича и вас, и него – той няма да ви остане длъжен. При това положение има смисъл да възлюбите врага си. За да е готов да прощава, човек трябва да има разположение и любов към Бога.

"А кога постите, не бивайте както лицемерите намръщени; защото те помрачават лицата си, да се явят на человеците, че постят; те вече си приемат заплатата" (шестнадесети стих). Какво означава постът? Има смисъл човек да пости, когато се готви за някакво угощение. Ако някой княз ви кани на угощение, как трябва да отидете: гладен или сит? За да разберете цената на яденето, вие трябва да отидете гладен. Същият закон се отнася и до небето. Канят ли ви на небето, идете гладни, за да разберете цената на благата, които ще ви дадат там. Отидете ли при Бога, идете гладни, да има къде да турите онова, което Той е приготвил за вас. Бъдете гладни за Словото, за Божията Любов, да приемете колкото ви се даде и разумно да го използвате.

"Недейте си събира съкровища на земята, дето молец и ръжда ги разваля и дето крадци подкопават и крадат" (деветнадесети стих). "Но събирайте си съкровища на небето, дето ни молец, нито ръжда ги разваля и дето крадци не подкопават, нито градат" (двадесети стих). "Защото, където е съкровището ви, там ще бъде и сърцето ви" (двадесет и първи стих).

От горните стихове се вижда, че човек трябва да внася съкровището си там, където не се губи. Внесе ли съкровището си в някоя земна банка, той постоянно мисли за нея от страх да не стане нещо и да изгуби това, което е внесъл. Следователно, ако имаш някакво съкровище, внеси го в Божествената банка на небето, та като мислиш за него, по този начин поне да се свържеш с небето. Който нищо не е внесъл в Божествените банки, той не мисли за небето. Понякога насила заставят човека да мисли за небето. Някоя жена е щастлива в живота си, доволна е от мъжа си и децата си и не мисли за небето. По едно време задигат мъжа ù от Земята, занасят го в Божествената банка и жената, ще-не ще, започва да мисли за небето.

Един американски проповедник, Муди, разправял своята опитност: "Докато никой от моите близки не беше заминал за онзи свят, аз си представях само Бога и ангелите като обитатели на небето. Когато баща ми замина за другия свят, започнах да мисля и за него. След баща ми умря майка ми и започнах да мисля за Бога, за ангелите, за баща ми и за майка ми. След тях умряха братята и сестрите ми. После изгубих и най-добрите си приятели. Когато близките ми, които заминаха за онзи свят, станаха повече от тия, които бяха на Земята, аз мислех повече за небето: за Бога, за ангелите, за баща ми и майка ми, за братята и сестрите ми, за приятелите ми. Небето стана за мене близко, родно място".

"Ако е окото ти чисто, всичкото ти тяло светло ще бъде" (двадесет и втори стих). "Ако ли бъде окото ти лукаво, всичкото ти тяло тъмно ще бъде" (двадесет и трети стих). Думата око означава съзнанието на човека. Ако съзнанието на човека е чисто, всичкото му тяло чисто ще бъде.

Ще се спра отново върху шести стих на прочетената глава: "Ти, кога се молиш, влез в скришната си стаичка и като затвориш вратата, помоли се Отцу твоему, Който е в тайно. И Отец ти, Който види в тайно, ще ти въздаде наяве". Тайното място, тоест скришната стаичка, в която човек трябва да влезе, е истината в човека. Истината е тази област в човека, в която той трябва да се затвори и да се моли. Не влезе ли човек в тази област да се помоли, молитвата му няма да се приеме. Казано е в Писанието, че истината ще ви направи свободни. Като влезе в областта на истината, човек трябва да има нужните пособия, но и да знае да се моли.

Мнозина питат не може ли без молитва. Без молитва не може. Молитвата е вътрешна необходимост за човека. Ако молитвата стане вътрешна необходимост за човека, той се моли естествено, без никаква принуда, без външно насилие. За него молитвата е толкова естествена, колкото е храненето, дишането, чувстването и мисленето. Във всички хора скришната стаичка е на различни места. При това, човек всякога не може да влиза в тази стаичка. Всеки човек влиза в своята скришна стаичка в специално време. Това зависи от неговото вътрешно състояние. Изпусне ли момента за влизането си в тази стаичка, човек не може вече да го върне. Той трябва да чака да дойде този момент втори път.

И ако съвременните хора се оплакват от несгоди и неуспехи, това се дължи на обстоятелството, че не се подчиняват на Божественото в себе си. Когато Божественото говори, те не искат да го слушат. Като мине този момент, те тогава се стряскат, но късно е вече. Който не сее навреме, той не може да има никакъв плод. Ако навреме не отидеш на училище, никакви знания няма да придобиеш. Не мислете, че учителите ще направят отстъпки заради вас. Ако учителите на Земята са строги и взискателни, много по-строги и взискателни са тия на небето. В тях няма никакво лицеприятие. Те са крайно справедливи, но благосклонни.

Когато се моли, човек трябва да знае точно какво иска. Според мене единствената молитва, която човек може да отправи към Бога, е да иска светлина и разбиране, да изпълнява волята Божия. Който изпълнява волята Божия, той има всичко на разположение. Изпълнението на волята Божия е пътят, по който човек може да минава при всички мъчнотии и затруднения. В този път работи Божият Дух. Който работи в съгласие с Божия Дух, всичко може да постигне. Как трябва да се моли човек? Човек трябва да се моли като онзи, който дължи сто хиляди лева и за тях е осъден да лежи 20 години в затвор. Човек трябва да се моли като младата мома, която не е получила цяла година писмо от своя възлюбен. Човек трябва да се моли като онази майка, на която детето е в предсмъртен час. Какво ще стане, ако молитвата им се приеме? Те всички ще изпитат необикновена радост. Осъденият на 20 години затвор ще бъде освободен, защото някой негов приятел е платил дълга му. Момата ще се зарадва, защото ще получи писмо от своя възлюбен, който ù съобщава причините за мълчанието си. И майката ще се зарадва, когато види, че здравето на детето ù се възстановява. Велико нещо е да изпълнява човек волята Божия!

Като говоря за млада мома и млад момък, аз ги взимам като символи. Момата символизира душата, а момъкът – духа. Всяка форма в природата е символ, с който тя си служи. Ако искате да разбирате езика на природата, вие трябва да превеждате символите ù. Те представляват азбука на нейния език.

30 юли 1930 г., 9 ч., над езерото Близнака

На езерата

Сега, като сте дошли на езерата, вие искате да използвате планината с всичките нейни блага. Някои правят студени бани, а други – топли. Студените бани са за героите, обаче за предпочитане са топлите бани. Целта на къпането е да се отворят порите на тялото, дишането да става и чрез кожата. Като се къпете, не трябва да се страхувате от простуда. Някой се къпе с топла вода, но се страхува да не се простуди, да не заболее от хрема или от кашлица. Който пристъпва към къпането с топла вода без страх, със съзнание, той не може да се простуди. Ако пък го хване хрема или кашлица, и това не е лошо. Чрез хремата и кашлицата човек чисти дробовете си и цялата дихателна система от вътрешни утайки. Но той трябва да знае как да се чисти, как да изхвърли навън нечистотиите от дробовете си.

За да не се простудява, човек трябва да се огражда. Това се постига по два начина: чрез концентриране на мисълта и чрез молитва. Някои мислят, че като метод, молитвата е лесно приложима. Зависи каква ще бъде молитвата. Ако се молите механически, никакъв резултат няма да постигнете. Механическата молитва подразбира безразборно дрънкане на звънци. Ако отидете в някоя голяма къща и започнете да дрънкате ту на един, ту на друг звънец, все ще излезе някой да разбере кого търсите, но приятелят ви, когото търсите, няма да излезе. Вие не знаете адреса на вашия приятел, вследствие на което не можете да го намерите. Защо не знаете адреса му? Връзката ви с него е прекъсната. Съзнателната молитва обаче подразбира направо влизане в контакт с приятеля ви. Вие знаете улицата, къщата, етажа, стаята, където той живее, и веднага натискате звънеца. Той отваря вратата на стаята си и любезно ви поканва.

Следователно концентрираната мисъл и съзнателната молитва са условия за ограждане на човека, да се запази той от лоши външни условия. Щом е ограден, човек не се простудява и нищо чуждо отвън не може да го нападне. Той знае къде да бутне, за да чуе гласа на приятеля си, който всякога може да му се притече на помощ.

Един доктор, наш приятел, разправяше своя опитност за силата на молитвата. Една вечер жена му отишла на концерт и помолила мъжа си да наглежда малкото дете, да не се събуди и заплаче. Докторът обещал, че ще се грижи за детето. Тя отишла на концерта и била спокойна, понеже мъжът ù е в къщи. Случило се, че детето се събудило по-рано, отколкото майката предполагала, и започнало да плаче. Бащата го взел на ръце и се помъчил да го успокои, но детето непрестанно плачело. Той го люлял, носил го на ръце из стаята, но детето не млъквало. Дошло му наум да употреби някои лекарски методи, но и те не помогнали. Така минали два-три мъчителни часа, детето все продължавало да плаче. Той започнал да поглежда към вратата, дано майката се подаде. Видял се в чудо, не знаел какво да прави с разплаканото дете. Най-после му дошло наум да приложи молитвата, с която никога до това време не си бил служил. Обърнал се към свети Никола, към ангелите, но пак никаква помощ. В пълно отчаяние той се обърнал към Бог: "Господи Исусе Христе, помогни ми да се справя с това дете!". Едва изрекъл тези думи, и детето престанало да плаче. Сега вече разбрал той силата на молитвата. Кратка, но прочувствена била молитвата му, затова веднага получил отговор.

Съвременните хора се намират в положението на този доктор. На първо време те разчитат на себе си, на научните си познания, но като видят, че са безпомощни, търсят светии и ангели. Като не получат от тях помощ, обръщат се към Бог, Който веднага изпраща помощта си. Следователно, докато разчитате на човешкото в себе си, всички ще минават и заминават край вас, без да ви се отзоват. В който момент се обърнете към Божественото, помощта ще дойде. Ако вашата работа е по-важна от тази на обкръжаващите, помощта ще дойде. Ако работата ви не е много важна, колкото и да викате за помощ, никой няма да ви отговори. Така че, когато не получавате отговор на молитвата си, едно от двете е вярно: или не сте се молили както трябва, или работата ви не е важна.

Ще кажете, че тези работи са ви познати, че са елементарни неща. Зависи как ги знаете. Мнозина мислят, че знаят някакъв език, но като започнат да го говорят, произвеждат смях. Един американец преподавал френски език някъде в Америка. Случило се да пътува до Франция и когато отишъл в един хотел, където започнал да говори на френски, келнерът не разбрал нищо и го запитал: "Друг език знаете ли?". – "Английски." – "Говорете на английски." Произношение се иска за всеки език. Като знаете един език, трябва да го знаете основно. Следователно, който иска да влезе във връзка със съществата от небесния свят, трябва да знае езика им добре. Ако не знаете езика на Природата точно, с всички правила и произношения, колкото и да викате към нея – ни глас, ни услишание.

Искате ли да изпратите мисълта си към небето, или към Разумната природа, мисълта ви трябва да бъде проникната от дълбоко чувство. Небето не разбира какво искате от него, ако мислите, без да чувствате. Наистина, когато обича, човек говори сладко. Ако няма любов в сърцето си, говорът му е дисхармоничен. За да бъде говорът ви приятен и хармоничен, изучавайте небесния език. Мъчен е този език. Ако за обикновените езици на Земята са нужни няколко години, за да се научат добре, колко повече време е нужно за изучаване на небесния език! За това са нужни не години, а векове и животи.

Сега ще чета от трета глава на Първо послание към Коринтяните. "Понеже сте още плътски; защото, докле има помежду вас завист, разпра и разногласие, не сте ли плътски и не постъпвате ли по човечески?" (трети стих) – така е говорил Павел на вярващите по онова време. Много неща е имало, от които те са се съблазнявали. И съвременните религиозни се съблазняват от много неща. И вие се съблазнявате. Всеки човек има някакъв авторитет, пред който се покланя. Религиозните спират вниманието си ту върху някой брат, ту върху някоя сестра – считат ги за авторитети. Те казват: "Този е напреднал духовно, тази е напреднала духовно". Трупат се около напредналите, искат да чуят нещо от тях. Как познавате кой човек е авторитетен? Ако става въпрос за чешмата, лесно се проверява нейният авторитет: турете стомната си под чучура ù и вижте за колко време ще се напълни. Ако една чешма пълни стомната ви за половин час, авторитетът ù е със стойност, равна на половин час. Ако я пълни за 15 минути, авторитетът ù е със стойност, равна на 15 минути. Ако я пълни за 5 минути, авторитетът ù е със стойност, равна на 5 минути. Друга чешма пълни стомната ви за 5 секунди. При коя чешма ще отидете? При последната. Значи, последната чешма е най-авторитетна.

"Кой е прочее Павел и кой е Аполос? Не са ли служители, чрез които повярвахте, и то както е Господ всекиму дал?" (пети стих). Всеки приема заплата според труда си. Който работи за Господ, няма защо да се стреми да бъде авторитет. Всеки трябва да бъде авторитет за себе си.

"Защото ние сме съработници на Бога" (девети стих). "Защото никой не може да получи друго основание, освен положеното, което е Исус Христос" (единадесети стих) – под думата основание Павел разбира Божията Любов. Ако нещата в света не стават така, както Божият Дух диктува, нищо не се постига.

"Всекиму работата ще стане явна; защото денят ще я покаже, понеже с огън се открива; и огънят ще изпита всекиму каква е работата" (тринадесети стих). "На когото работата, която е зидал, устои, той ще вземе заплата" (четиринадесети стих). "А на когото работата изгори, ще се ощети" (петнадесети стих). Сега вие искате да чуете нещо от мене, за да го турите в торбата си или да го изядете. Ако искате да пълните торбите си, нищо няма да ви говоря. Аз искам да бъдете свободни, да вървите леко, без товар. Щом искате да чуете нещо, трябва да сте готови да възприемате и прилагате.

Представете си, че живеете в свят между съвършени хора, които се отнасят добре с вас. Където отидете, всички ви приемат добре, услужват ви, задоволяват вашите нужди. Като прекарате известно време между съвършените, пращат ви на Земята, между несъвършените, да видите как ще се справите с тях. Те са груби, невнимателни, не искат да знаят за вашето съществуване. Като се натъкнете на тяхната грубост, и вие ставате груби. На вашите остри думи те отговарят още по-грубо: този ви бутне, онзи ви бутне, трети ви удари една-две плесници. Вие се чудите какво става с вас. Спомняте си за съвършения свят, където ви носеха на ръце, и не знаете защо сте слезли в този неразбран свят, между грубите хора.

Какво трябва да правите? Знание ви е нужно. Какво ще правите, ако срещнете вълк или мечка? Нито вълка, нито мечката можете да впрегнете, както впрягате коня. Можете ли да срещнете риба на пътя си? Не можете. Рибата живее във водата. Ако излезе от водата, тя е осъдена на смърт. Можете ли да срещнете цвете на пътя си, както срещате животно? Не можете. Защо? Защото цветето е посадено в земята. Излезе ли от земята, то изсъхва. Следователно рибата живее във водата, птицата – във въздуха, животното – на земята, а растението черпи храна главно от почвата, където е заровило главата си. Това показва, че всяко нещо трябва да се постави на мястото си. И човек трябва да бъде на мястото си. Съвършеният не може да живее като несъвършените. Той може да им помага, но не може да живее с техните мисли и чувства, не може да поддържа техния морал и техните разбирания.

Като ученици, вие се нуждаете от право разбиране, за да не размествате нещата. Да размествате нещата, това значи да желаете цветето да ходи по земята като вас. Това е невъзможно. Вие искате рибата да излезе от водата, птицата да напусне въздуха и те да дойдат на земята при вас. Цветето, рибата, птицата, млекопитаещото са символи, с които се изразяват мислите и чувствата на човека. Има мисли и желания, които приличат на цветята, на рибите, на птиците и на млекопитаещите. Като разбира характера на своите мисли и желания, човек трябва да знае къде да ги постави. Щом ги постави в съответната им среда, те ще се развият правилно, без да му причиняват някаква вреда. Ако не знаят как да се справят със своите мисли и желания от рода на хищниците, хората страдат, пъшкат, търсят начин да се освободят от тях.

Ще кажете, че лошите мисли и желания трябва да се пъдят навън. Как ще изпъдите една лоша мисъл от ума си или едно лошо желание от сърцето си? Не е лесно да се справите с тях. Как се е справял българинът с някой турски дерибей? Като отивал дерибеят в дома на българина, последният веднага слагал трапеза, поднасял чорба от агне или от пиле, печена кокошка, баница, а след това една-две чаши ракия или вино и му казвал: "Заповядай, ефенди". Като прекарвал два-три дена при българина, дерибеят си отивал доволен от гостоприемството. Умен е българинът, знаел как да постъпи с дерибея, да не го настрои против себе си.

Какво ще правите, ако ви посети някоя лоша мисъл или някое лошо желание? Можете ли да ги изпъдите? Те са силни като дерибея. Дойде ли ти такава мисъл на гости, ще я посрещнеш добре, ще я нагостиш според естеството ù и след това ще я поканиш пак да те посети. Ще ù кажеш, че си доволен от посещението ù. Ако я приемеш по този начин, тя сама ще си отиде. Пъдиш ли я, тя няма да излезе. Като остане насилствено, ще ти причини някаква пакост. И в Писанието даже е казано да любите враговете си. Лошите мисли и желания са врагове на човека, които трябва да обичате, за да се освободите от тях. Хиляди и милиони начини има, чрез които човек може да се справи със своите мисли и желания.

Колкото са формите на любовта, по толкова начини човек може да се справи със своя вътрешен живот, изявен чрез неговите мисли, чувства и желания. Ще кажете, че човек сам създава формите на своите мисли и желания. Човек създава само външната им опаковка, тоест дрехите им, а самите мисли и желания, в различни форми, идват от други светове. Те посещават човека, прекарват известно време при него и го напускат. За да не изпада в заблуждения, човек трябва да различава произхода и характера на мислите и чувствата си. Като прави сравнение между проявите си, той казва: "Отиде първата любов! Няма да се върне вече". Значи, той намира разлика между първата и втората си любов. Казвате: "Какво беше едно време, каква любов имах!". Любов, която се мени, не е истинска. Ти си обичал дрехата на човека. Щом съблече новата си дреха и облече старата, ти не го обичаш. Това не е любов. Не се заблуждавайте от външните форми на нещата, нито от тяхната привидност. Изучавайте живота в неговата дълбочина.

Като ученици, вие трябва да разбирате символите, чрез които природата говори. Тя говори всеки ден по различен начин. Например като са дошли тук, мнозина мислят, че са на курорт и трябва да си почиват. Всъщност те започнаха да пренасят камъни, да оправят мостове. Това е задача, която Природата им възлага. Тя иска да им каже: "Всички хора имат в себе си мочурливи, влажни места, над които трябва да се построят мостове, за да минавате свободно". Всички имате в себе си извори, поточета, които са буренясали и тинести. За да се ползвате от водата им, трябва да ги изчистите. С чистенето на изворите в природата и строенето на мостове вие подобрявате своя вътрешен живот. Всичко, което става в природата, става и в човека. Затова именно ви дадох задачата да изчистите изворите, които срещате на планината, и да построите мостове. Какво ще кажете, ако видите на земята окапалите листа на крушата? Окапали са листата ù, но тя е жива. След известно време ще видите на нея нови, млади листенца. Страшно е, когато видите, че под някоя круша няма нито един окапал лист, но тя не дава надежда да се яви поне един зелен лист. Тази круша е изсъхнала, в нея няма никакъв живот. Човек може да бъде в положението на живата круша, листата на която окапват наесен, а напролет израстват нови. Но той може да бъде и изсъхнала круша, която не дава признак на нов живот.

Пазете следното правило: каквото правите, правете го съзнателно и с любов. Като ви карам да пренасяте камъни, аз имам предвид ползата от това упражнение. Ще работите половин час, но като вдигате и слагате камъните, вие възприемате електричеството и магнетизма, които те съдържат. Като сте неразположени, хвърлете няколко камъка надолу. Като ги хвърлите, вие възприемате енергията им и сменяте състоянието си. Ще кажете, че е празна работа да хвърляте камъни. Празна работа е, когато човек нищо не прави. Като хвърляте камъни, като ги местите, вие придобивате практически знания, до които по друг начин не можете да се домогнете. Например вие ще разберете, че някои камъни не трябва да се местят. Само природата има право да ги мести.

Много знания има човек, но още много има да учи. Знаете ли например каква числена стойност представлява всяка ваша мисъл, всяко ваше чувство и желание? Знаете ли каква форма имат те? Някои мисли имат праволинейна форма, други – елипсовидна, трети – квадратна и т.н. От формата им съдите за техния вътрешен смисъл. Това е знание, което ще придобиете в бъдеще. Докато живеят в личния си живот, хората са далеч от това знание. За да придобие вътрешно знание, човек трябва да живее в душата си, тоест да даде предимство на душата си пред своите лични изисквания.

Като сте дошли на планината, задачата ви е да се опознаете отблизо, да сте готови едни на други да си помагате. Кой какво казал, каква грешка направил, не го съдете. Ако не можете да се помолите за него и ако не можете да му дадете един добър съвет, поне не го критикувайте. По този начин само се създават здрави, приятелски отношения. Обичайте ближните си, помагайте им, за да ги освободите от въжетата, с които са вързани. Ако ги критикувате и мразите, без да съзнавате даже, вие завързвате краката им и ръцете им с въжета. След всичко това питате: "Какво мислят хората за мене?". Ако завързвате ръцете им и краката им с въжета, те мислят лошо за вас и не ви обичат. Ако ги развързвате, те мислят добре за вас и ви обичат. Следователно срещнете ли човек, на когото ръцете и краката са вързани с въжета, освободете го. Той всякога ще ви благославя. Опитайте се да вържете кучето, което е било на свобода, да видите какво ще прави. То ще се хвърля, ще прави опити да ви ухапе – недоволно е. Всяко живо същество иска да бъде свободно.

Следователно новата философия на живота носи освобождение за хората. Като възприемате и прилагате тази теория, вие ще се развързвате. Ако не сте вързани, ще внимавате да не би да дойде някой да ви върже. Когато са свободни, хората живеят в пълна хармония и любов. Където и да отидат, в планината или в градовете, навсякъде виждат работата на великия Божи Дух. В нареждането на камъните, във водите, които извират, във ветровете – навсякъде те виждат Божия пръст. Не са ли свободни, те не виждат великата хармония в живота и казват: "И тук, и там – навсякъде оставаме неразбрани".

Като ученици, работете върху себе си – вие да разбирате хората, а не те да ви разбират. Какво ще бъде положението на богатия, ако сиромасите разберат, че той е богат? Един след друг те ще тропат на вратата му и ще искат пари: кой сто, кой двеста, кой хиляда лева. Накъдето се обърне, той ще чува един и същи разговор. Това еднообразие ще го умори и най-после той ще бъде принуден да остави касата си на разположение на бедните, всеки да взема колкото му трябва. Когато човек доброволно даде касата си на разположение на бедните, тя придобива свойството сама да отпуска на всеки човек такава сума, каквато в дадения случай му е нужна – по този начин се избягват всякакви злоупотреби.

Какво се иска днес от вас? Най-малкото, да говорите само добри, положителни думи. Като видите някой човек, намерете нещо добро в него и говорете само за доброто. Ако видите някой болен, мислете, че ще оздравее. Пратете му добри мисли и му кажете няколко насърчителни думи. Добрите думи, които излизат от устата ви, внасят бодрост и сила в самите вас. Като се ръкувате с някого, пожелайте да бъдете в хармония с него. Ако не постъпвате по този начин, вие събирате суров материал за градеж, слагате го на едно място, но нищо не можете да съградите. Защо? Нямате споителните материали, необходими при градежа на къщите.

Прочетете днес трета глава от Първо послание към Коринтяните и размишлявайте върху нея. В тази глава има нещо общо между вас и тези, на които е говорена. И вие се натъквате на чужди мисли и желания, с които не знаете как да се справите.

"Не знаете ли, че сте храм Божи и Дух Божи живее във вас?" (шестнадесети стих) – няма по-велико благо за човека от това да стане храм Божи, Дух Божи да живее в него и да се радва и благодари за всичко онова, което Бог е създал и вложил в него. Радвайте се, защото сте в деня, в който сте създадени. Той е шестият ден – петък. Съботата е ден на почивка, а неделята – ден на възкресение, на избавление от оковите на ограничението и смъртта.

1 август 1930 г., 5 ч., при Елбур, Второто езеро

Задължително право

Какво прави домакинята, когато иска да меси хляб? Тя взима няколко килограма брашно, пресява го и туря настрана триците. После взима чиста, топла вода и замесва брашното с нея. След това туря квас, продължава да меси тестото известно време и го оставя на топло, докато започне да се надига. Ако не тури вода в брашното, частиците му ще останат пръснати. В случая водата се взима като елемент, необходим за спояване на брашното и превръщането му в тесто.

Въз основа на същия закон и човешките мисли и чувства, за да се използват, трябва да се споят, тоест да се обединят. Останат ли пръснати, без всякаква връзка помежду си, те са безпредметни. За да влязат в работа, мислите и чувствата на човека трябва да бъдат в хармония. Няма ли единство между мислите и чувствата, те са подобни на брашнените частици – всеки вятър може да ги отнесе. И скъпоценните камъни придобиват стойност, когато се употребяват. Не се ли извадят от условията, при които природата ги е поставила, тяхната стойност е безпредметна.

Следователно всяко нещо придобива известна стойност, когато излезе от условията, в които природата го е поставила. Като променят условията си, хората страдат, но имат възможност да се развиват. Добре е всяко същество да промени условията си доброволно. Ако не желае само да направи това, тогава идат страданията. Рибата никога не би променила условията на своя живот, ако не дойдат въдицата или мрежата на рибаря. И човек не би променил условията на своя живот, ако не дойдат страданията. В този смисъл страданията за човека не са нищо друго, освен въдицата или мрежата на възвишените същества, които го изваждат от обикновените условия на живота и го заставят да работи. Страданията изваждат човека от охолните условия, които го правят мързелив, и по този начин го впрягат на работа.

Всички съвременни хора се стремят към някакъв идеал. Всеки иска да постигне нещо. Идеалът на някои е да се домогнат до щастието; други пък искат да се усъвършенстват. Каквито и идеали да има човек, първата му задача е да изпълни волята Божия. Да вършиш волята Божия, това значи да си намерил ключа на живота. Който върши волята Божия, той е придобил нещо ново. Като изучавате живота на хората, ще видите, че онзи, който върши своята воля, коренно се различава от този, който върши волята Божия. Каквато храна употребява човек, такъв става. С каквото мляко се захранва детето, такива качества придобива. Всяко дете, което е захранено с майчиното си мляко, прилича на майка си. Под думите майчино мляко разбирам онова мляко, което съдържа в себе си качествата на Любовта. Под майчино мляко разбирам словесното мляко. Който се храни с такова мляко, той става истински човек. Душата се храни със словесното мляко, вследствие на което съдържа качествата на това мляко. Когато цитираме стиха, че истината ще ви направи свободни, имаме предвид присъствието на Словото, на Божия Дух в човешката душа. Свободен може да бъде само онзи, който носи истината в себе си. Където е истината, там са и любовта, и мъдростта.

Всички хора, религиозни и светски, очакват идването на Духа. Защо го очакват? Защото той внася в човека онази светлина, която разкрива пътищата на живота. Без светлината и знанията на Духа човек се намира в тъмнина, тъй както в тъмна, в бурна нощ. Каквото е Слънцето за физическия човек, такова нещо е Духът за духовния човек. Както без Слънцето човек не може да използва физическите блага, така и без Духа не може да се ползва от благата на духовния свят. Дойде ли Духът в човека, той става учен, силен, богат, здрав, щастлив. С Духа човек всичко може да направи. Без Духа той е слаб и немощен, нищо не може да постигне – това значи да живее човек само с човешкото съзнание. Когато Божественото дойде в човека, то стопява всичко в него. Като знаете това, дайте път на Божественото в себе си.

Христос е говорил за блаженствата, но и до днес те остават неразбрани. Блаженствата са качества на духовния човек. Истински духовният може да бъде кротък, смирен, може да бъде миротворец. Той гледа на всички хора като на свои братя. Той мисли право. Влезе ли една крива мисъл в човешкия ум, той прелюбодейства. Всяка крива мисъл, всяко криво чувство, всяка крива постъпка водят човека към прелюбодеяние. Ако не мисли право, човек е в състояние да продаде своето убеждение. Човек има право да се откаже от своите убеждения и вярвания само когато го отклоняват от правия път.

Като не могат да се справят с мъчнотиите в живота си, хората се отказват от убежденията си, от вярванията си и търсят причините за нещастията си едни в други. Мъжът казва, че жена му е виновна за нещастията в дома, и решава да я напусне. Жената казва, че мъжът е виновен. Мъжът напуска жена си, жената напуска мъжа си, но пак не се освобождават от нещастията си. Те нямат ясна представа какво нещо е мъжът и какво – жената. Мъжът символизира духа, а жената – душата, т.е. мъжът представлява мъдростта, а жената – любовта. Където е любовта, там е животът, там е чистотата. Как познавате живота и чистотата? Животът е вода, извор, който постоянно дава. Трябва ли да доказвате чистотата на извора? Идете при някой извор и вижте каква е водата му, той сам говори за себе си. Мъдростта пък носи знание и светлина. Щом някой човек може да освети пътя ви, не се съмнявайте в него, той е носител на Божествената мъдрост. Има ли любовта и мъдростта в себе си, човек побеждава всички врагове.

И тъй, искате ли да изправите живота си, дайте място на Божествената душа и на Божествения дух в себе си. Постигнете ли това, вие влизате в новия живот, в живота на истинските блага. Този е идеалът, към който всеки трябва да се стреми. Този идеал може да се постигне, когато човек отвори път на Божественото в себе си. Това значи да даде възможност на душата и на духа да се проявят. Душата и духът трябва да господаруват в човека, а умът и сърцето да им слугуват.

Време е вече хората да вземат ключа на живота в ръцете си и да изпълняват волята Божия. Само душата и духът разбират волята Божия и могат да я изпълняват. Остане ли човек с ума си и със сърцето си да изпълнява волята Божия, той съвсем ще се обърка. Голямо сеене става в света. Които не изпълняват волята Божия, ще изскочат вън от решетото. Всички хора ще минат през чистене. Които се изчистят и останат на решетото, ще се посадят в земята, за да дадат плод. Които паднат от решетото, ще отидат в устата на кокошките.

Като слушате да се говори така, всеки иска да знае към коя категория зрънца се отнася: към ония, които остават на решетото, или към ония, които отскачат навън. Това не е важно. Едно е важно за вас: да станете съвършени, както е съвършен Отец ваш небесни. Как може да стане човек съвършен? Като даде право на душата си и на духа си да господстват в него, тоест да стане проводник на Божията Любов и Мъдрост. Стане ли проводник на великите Божии закони, човек се ползва от всички Божии блага.

Бъдете съвършени. Пътят към съвършенството е път към вечни постижения. Да се усъвършенства човек, това е многократен, а не еднократен процес. Стремежът към съвършенство се дължи на Божественото в човека, което го подтиква към постоянна работа за великото и красивото в света. Този импулс е запалената свещ в човека, която трябва постоянно да гори.

6 август 1930 г., над езерото Елбур

Първият ден

В човешкия живот има два главни момента: когато човек заминава за другия свят, тоест когато умира, и когато умрелият се връща обратно на Земята, тоест когато оживява. Първият процес причинява голяма скръб на живите, те скърбят за заминалия. Вторият процес им причинява голяма радост.

Ще прочета 20-та глава от Евангелието на Йоан.

"И в първия ден на седмицата Мария Магдалена идва на гроба сутринта рано, когато биде още тъмно, и гледа, камъкът вдигнат от гроба" (първи стих) – думите когато беше още тъмно изразяват материалната страна на въпроса. Тя гледа и нищо не вижда, освен това, че камъкът бил вдигнат от гроба – духовната страна на въпроса. "А Мария стоеше вън до гроба и плачеше" (единадесети стих) – мнозина и до днес още стоят до гроба вън и плачат. "И това като рече, обърна се назад и вижда Исуса, че стои" (четиринадесети стих).

Като четат Евангелието, някои мислят, че трябва да имат същите опитности, през които са минали учениците на Христос. Това не е необходимо. Има неща, които за едни хора са необходими, а за други не са. За да купите едно кило хляб, нужно ли е да знаете кой е орал и сял нивата, кой е млял житото на воденицата, как е замесвано брашното, как е направен хлябът и как е печен в пещта? И това е добре – да види човек и да знае, но по-добре е направо да си вземе хляб и да се нахрани. Опеченият хляб е Словото Божие. За предпочитане е човек да носи Словото Божие в себе си, отколкото да слуша само как се проповядва, без да Го възприема.

В живота на съвременните хора има много непотребни неща, които постепенно изместват важните и красивите неща. За да не става изместване, човек не трябва да спира вниманието си на маловажните неща. Например хората искат да станат велики, богати, учени, да се прославят и най-после, ако има време, тогава да търсят истината. Не е ли по-добре човек да тръгне с обратния процес: да намери истината, а после да се стреми към останалите неща? Ако първо придобиете благата на живота, а после истината, всичко придобито ще се изгуби. Ако първо придобиете истината, а после – останалите блага, всичко, което сте придобили, ще го запазите. Следователно, за да не губите благата, които придобивате, намерете първо истината. Ако истината остане на последно място, придобитите блага едно след друго ще изчезнат.

Ще ви задам още няколко въпроса. Кое е по-добре за майката: първо да има деца и после да намери Бог или първо да намери Бог и после да има деца? Кое е по-добре за човека: първо да придобие знания и да стане учен, а след това умът му да светне, или първо да има светъл ум, а после да придобива знания? Важният въпрос за човешката душа е: първо да намери истината, после да придобива блага. Важният въпрос за майката е: първо да намери Бог, после да ражда деца. Важният въпрос за човека е: първо да има светъл ум, после да придобива знания.

Една от великите истини на живота е, че Бог е изпратил човека на Земята нито да бъде господар на ближния си, нито да му слугува. Ако някой е изпратен на Земята да бъде господар или слуга, той непременно щеше да носи своите акредитивни писма. Ако не носи такива писма, положението му не е сигурно. Човек трябва да слугува на Бог чрез ближния си, а не на самия човек. Не е лошо някога човек да бъде господар, нито е лошо да бъде слуга, но той трябва да знае защо иска да бъде господар или защо иска да бъде слуга.

Защо човек трябва да стане господар? За да оправи обърканите си сметки. От миналото още той дължи на своите слуги и днес, като богат господар, трябва да изравни сметките си. Защо човек става слуга? За да изправи грешките си. В миналото, когато е бил господар, е имал лоши отношения към подчинените си. Сега е дошъл на Земята като слуга, да опита положението на подчинения и да изправи погрешките си. Слугата трябва да си каже: "Едно време бях господар, давах заповеди и не изпълних волята Божия както трябваше. Днес дойдох да слугувам, да получавам заповеди и да ги изпълнявам. Само по този начин мога да изправя погрешките си".

Като ученици, за вас не е важно дали ще бъдете господари, или слуги. За вас е важно да придобиете истината и любовта. Само красивият може да придобие истината и любовта. Грозният не може да придобие нито любовта, нито истината. Не виждаме ли същото и в живота на младата мома? Ако е красива, любовта идва при нея. Ако не е красива, любовта стои далеч от нея. За да я хареса някой момък, тя се облича добре, носи пръстени, украшения, маже лицето си, да бъде красива. Любовта не се привлича от външността на нещата. Тя търси знанието и светлината, тя търси свободния човек. Има смисъл момата да носи пръстен на ръката си, но ако той може да се превръща на хляб. Достатъчно е да чукне с пръстена си, за да се яви пред нея добре опечен хляб. Пръстенът на момата трябва да я прави мощна, да преодолява мъчнотиите на живота. Сегашните моми са дошли до първата фаза на живота: те са добре облечени, с украшения, с пръстени на ръцете си. Обаче техните пръстени не могат още да се превръщат на хляб.

Тази идея ви оставям днес: да придобиете пръстена, който се превръща на хляб. Проста е тази идея, но не по-малко е и сложна. Обективна е тази идея, но същевременно е и отвлечена. Христос казва: "Аз съм живият хляб, слязъл от небето. Който ме яде, той има живот в себе си". Учениците Христови се съблазниха от тази идея, заради което 70 души от тях го напуснаха. Които разбраха вътрешния смисъл на тази идея, станаха ученици на Христос и продължиха делото му. Те повярваха в силата на живия хляб.

Вятърът, който духа сега, е продължение на снощния. Всички опитахте силата му. Той разтури палатките ви, не ви остави да спите. Кога не спи човек? Когато има да разрешава някакви въпроси. Следователно вятърът подразбира мисъл. Той иска да ви каже, че трябва да мислите, за да разрешите правилно въпросите си.

Христос казва: "Аз съм живата вода. Който пие от нея, никога не ожаднява". Сега и ние изчистихме изворчето, наредихме около него бели, хубави камъни. Всичко това правим за водата, която извира. Ако нямаше вода, тези камъни щяха да бъдат безпредметни. Изворът краси цялата местност. Той представлява знанието, към което всички се стремят. Всеки търси знание, което извира. То не е обикновено знание, което може да се събере в щерна. В щерната може да има много вода, но тя е дъждовна. Време е вече да се откажете от щерните. Живи извори трябва да текат! С други думи казано: Божественото трябва да се прояви. Защо? Защото Божествените неща никога не остаряват. В Божественото няма страдания и скърби, няма болести и смърт. В Божественото се крие всичко положително, затова Божественият живот е наречен положителен.

Казано е в Писанието, че Христос се яви на учениците си след смъртта си и каза: "Мир вам!". Това беше доказателство, че човек живее и след смъртта. Значи, смъртта не е в състояние да отнеме живота. Когато човек влезе в новия живот, първата му работа е да погледне към раните на ръцете си като свидетелство на разпятието, през което е минал. Тогава той ще се усмихне и ще се зарадва, че е оживял. Новият живот излиза от раните, през които са минали гвоздеите. За да дойде животът, трябва да се отворят всички запушени канали. Които не разбират това, мислят, че човек трябва да бъде валчеста топка, отвсякъде запушена, да не влезе някой отвън, да го обере. Не, колкото повече отвори, или прозорчета, има човек, толкова по-добре. Той има около седем милиона пори на тялото си, които трябва да бъдат отворени, за да може през тях да диша, тоест да може животът свободно да се втича и да изтича. Можете ли да си представите едно здание със седем милиона прозорци? При това знаете ли колко ще струват тези прозорци, ако за всеки един трябва да платите най-малко десет лева? Ако във време на земетресение прозорците на това здание се счупят, трябва да платите 70 милиона, за да направите нови. Обаче прозорците на човешкото тяло са направени от огъваема, нечуплива материя.

В заключение, пожелавам ви всичките ваши врати и прозорци да бъдат отворени по всяко време. За какво? За доброто. Пожелавам ви същевременно вратите и прозорците на къщите ви да бъдат винаги затворени. За какво? За злото. Доброто трябва да влезе вътре, а злото да стои отвън.

Как можете да се убедите, че Христос е бил прободен в гърдите? По два начина: или като сложите пръста си в раните му, или като повярвате. Чрез вярата човек се свързва с реалността, т.е. с Първата Причина на нещата. Затова е казано в Писанието, че без вяра не може да се угоди на Бога. Докато растението не е свързано със земята, то не може да се храни и да се развива. Докато човек не е свързан с водата, с въздуха и със светлината, той няма откъде да черпи храна и не може да се развива. Каквото и да прави, човек трябва да запази поне една връзка, чрез която да черпи сокове от земята и да се храни с тях.

Сега ще дойдем до най-важните въпроси, които интересуват всички хора. Те са следните: какво нещо е Бог, къде е Той и как ще Го намерите? Този, който е бил преди мене, преди моето съществуване, това е Бог. Той е там, където аз не съм бил. Ще Го намеря там, където винаги съм бил. Първият, Който е създал живота и ни е събудил за живота, Първият, Който е създал всичко за нас, е Бог. Ще кажете, че не сте Го виждали. Това е друг въпрос. Не сте Го виждали и не Го виждате, защото очите ви са затворени.

Станете рано, отворете очите си, измийте ги добре и вие ще видите светлината и истината. Засега истината е скрита за вас, защото не сте се справили още с противоречията, тоест не сте изплатили дълговете си. Всеки човек носи истината в себе си, но всички не са я проявили. Идете в света да я приложите. От начина, по който я приложите, ще зависи как ще издържите изпита си. Ако можете да предадете истината на хората, вие сте издържали изпита си добре и влизате в новия живот. Как ще предадете истината на хората? Ще им кажете: "Досега аз бях господар. Отсега нататък аз ставам слуга, а вие ще ми бъдете господари. Като господар, аз живях без Бог. Откакто повярвах в Бог, реших да стана слуга, за да запазя връзката, която съм създал с Него". Добрият слуга ще бъде и добър господар.

Ако някой пита защо съществуват господарите, отговорът е следният: господарите съществуват, за да има на кого да се проповядва и за да има добри слуги. – "Защо съществуват слугите?" За да има добри господари. От добрите слуги излизат добри господари, но и от добрите господари излизат добри слуги.

8 август 1930 г. при езерото Елбур

Наближило е Царството Божие

Ще прочета част от десета глава от Евангелието на Лука. Ще взема само думите: "Наближило е Царството Божие". Това е високият идеал, с който Божественият свят може да се открие. Най-красивото, най-възвишеното в света, това е Царството Божие, което човешката душа очаква. Царството Божие е израз на вътрешния живот.

Докато Царството Божие не се въдвори, не може да има свобода на Земята. Наука и култура, това са само условия за Царството Божие. И когато Царството Божие се въдвори на Земята в своята пълнота, тогава ние ще очакваме една култура, една наука, едно сближение, едно опознаване, за което съвременните поети и писатели пишат. Опознаването не е единичен акт, както някой казва: да се запознаем. Познаването е един непреривен акт в природата. Да познаваме Бога, за това не се изисква само един момент. За да може да се познае Бога в Неговата пълнота, за това се изисква цялата вечност. И да познаеш един човек, пак се изисква цялата вечност. Не мислете, че е лесно да познаваш човека.

Та Христос, като праща учениците си, казва: "Наближило е Царството Божие". Сега, в съвременния живот, който е живот на заблужденията, на забавлението, съвременните хора мислят, че всичко е в детинството, в тия залъгалки, които сега имате. Ако това беше един акт на Земята, децата нямаше да остаряват, но понеже те остаряват, това, което ги е интересувало в ранна възраст, после го захвърлят. Те захвърлят своите играчки, казват: "Това е празна работа" – значи имат един по-висок идеал. И в съвременните наши възгледи има нещо детинско. Това, което ни е задоволявало в детска възраст, после не остава. Това не е само една история, не е само едно твърдение. Хората искат да бъдат млади, но на Земята човек не може да бъде млад, това е едно разбиране. Човек на Земята стар може да бъде, но никога млад. Младостта е нещо преходно. Когато се радваш, ти си млад, щом започнеш да скърбиш, ти си стар човек. И тъй, радостта и веселието придружават младостта. Но младостта е качество на Божествения свят. Млад може да бъде само този човек, в когото Божествената Любов постоянно пулсира, а онзи човек, в когото Божественото не пулсира, той е стар.

Под думата стари разбирам хора, които са изгубили смисъла на живота. Те казват: "Остаряхме вече, няма какво да работим". Ние, в този смисъл, няма какво да изучаваме старостта. По тази наука всички сте учени, свършили сте с по две дипломи. Няма какво да се спори, да ви разправям за недоволството, по това сте свършили четири факултета. Няма какво да говорим и за подозрението, за вашия критически ум – пет факултета сте свършили. Понеже върху тия работи сте завършили, няма какво да учите, вие сте дошли до крайния предел.

Един американски писател отишъл на едно събрание и след като говорил много, попитал един свой приятел: "Кажи ми какво да правя сега?". Той му казал: "Остава само да си идеш у дома". Той, след като свършил речта си пред всички писатели, поети, художници, пита какво да направи още. Остава ти едно – да се върнеш у дома. Та ако съвременните хора питат: "Какво да правим още?", остава им само едно: да се върнат у дома.

Ние сме дошли до онзи предел на разбирането на живота, в който се намирал един от знатните мъже на Египет, който минавал своето посвещение при Хермес Трисмегист. Като минавал той през един голям изпит, прекарали го да премине през пирамидата. Сега няма да ви разправям по-нататък, но след като преминал четири свои изпитания, дошъл до едно място, дето се намерил в един затворен замък и при всичкото знание, което имал, не могъл да мине по-нататък. Казал: "Излъга ме моят учител, изпрати ме тук да умра. Виждам, нему му трябва моят живот, но аз по-добре да разбия главата си, отколкото да остана в това подземие и да се откажа от своето учение". В своето отчаяние той блъскал главата си във вратата и тя се отворила.

Та рекох: докато вие не си блъскате главата на Божествената врата, тази врата няма да се отвори. Това е един психологически момент: когато дойдат най-големите страдания и терзания, човек счита, че нещата са безизходни и непостижими, но тогава може да познае, че има една разумност, която урежда нещата. Непостижимите неща стават постижими, той вижда висшата разумност. Ако в живота я нямаше тази разумност, никакво постижение не би имало. Защото Божествената разумност от по-висшето слиза към по-нисшето и се свързва. Има две течения, едното слиза от Божествения свят и прави цял един кръг. Ние се занимаваме с проучване на хората, но когато те се свържат, ще има едно сближение между всички хора, ще има едно сливане между всички. Нуждите и страданията на всичките хора ще бъдат задоволени и техните копнежи постоянно ще се реализират.

Сега не се стремете да реализирате всичко. Хубостта на живота седи в малкото, което човек в даден случай може да реализира. Вземете за пример цялата тази местност, тя е една написана книга. Като гледам на планините тук, за мене те имат един смисъл, друг човек, ако мине, ще види съвсем друго. Аз като гледам канарите, на тях е написано всичко, което е било. В тези канари са живели същества преди милиони и милиарди години със свои идеи и разбирания и всичките им планове са написани там. Така е за този, който разбира. Така е за ученика, за посветения. Невежият изучава само кориците на книгите. Обикновеният учен човек изучава как е написана книгата, а посветеният човек учи съдържанието на тази книга.

Когато ние започнем да изучаваме вътрешния смисъл на хората, друго ще разбираме. Много пъти вие казвате: "Аз обичам някого". Като казвате, че обичате някого, знаете ли какво нещо е обичта? Любовта, това е една велика Божествена книга, тя не е само един акт. Да любиш, това показва, че ти влизаш във връзка с целия космически свят. И когато двама души се любят на Земята, цялото небе – и ангелите, и целият невидим свят, знае за това. Но тук, на Земята, когато се обичат двама, те ще се скрият на тъмно, да не ги знае никой. Защо? Понеже този свят е грешен, свят на разбойници, а тези, влюбените хора, са намерили едно богатство, те се крият, искат никой да не ги знае. Ако хората бяха добри, те преспокойно щяха да излязат свободно, всеки да ги види. Та вие трябва да имате едно ново, едно възвишено понятие за любовта. Да обича някого, това е най-хубавото, което човек може да направи. Да мисли право, това е най-хубавото, което човек може да направи. И да извърши една добра постъпка, това е най-хубавото, което човек може да направи.

Казва сега Христос: "Наближило е Царството Божие". Значи, този велик идеал се явява на Земята. Той е наближил, той наближава на Земята и в бъдеще ще дойде, ще бъде постижим. Не само вие сте поканени, но всички разумни души, които са минали преди вас и са работили за това, идат отвсякъде – и от Земята, и отгоре, и отдолу, и един ден вие ще се озовете между тях. Това небе, което сега мълчи, един ден ще започне и то да говори. Сега небето говори с дъжд, с град, с гръмотевици и вие не разбирате езика му, но един ден всички тия гръмотевици ще се превърнат на една хубава, звучна реч. Дъждът, който слиза сега долу, някой път така прониква земята, че прави порои, но един ден това ще се превърне в едно велико благословение. Всички тия бури и ветрове на Земята един ден ще изменят този ход и хората, като приемат техните благословения, ще бъдат блажени. Но докато дойде това време, трябва да стане една вътрешна промяна в съзнанието на хората, а тази промяна така лесно няма да стане.

Онзи художник, който работи върху своята картина, постоянно гледа модела си. Откъде черпи своите модели? Той гледа канарите и рисува с четката си, постоянно нанася боя и гледа, тъй откопирва канарата, докато образува цялата картина. Сега всички вие имате един идеал в себе си, който трябва да въплътите, защото художник е само онзи, който може да въплъти своя идеал на книга, на платно. Писател е само онзи, който може да изложи своите идеи на книга. Велик, красноречив човек е само онзи, който може да изложи своите идеи навън. Ако само мисли и не изнесе идеите си, той не е красноречив човек. Аз познавах един млад евангелски проповедник, който преди години ми казваше: "Много знание имам от Библията". Обаче, след като започна да говори, в две години той изчерпа всичкото си знание и вече не знаеше за какво да говори. Аз наричам "мъртъв живот" живота на щерните – той се изчерпва, а онзи, Божественият живот, е неизчерпаем – това са живите извори на живота. Понеже ние влизаме като съграждани на мисълта на по-напредналите наши братя, започваме да черпим от тяхната опитност.

Животът трябва да се реализира не по един механически начин, не само да казваме: "Аз вярвам в Бога". Може би в миналото е имало нужда да се вярва в Бога, тогава е имало смисъл да се вярва в Бога. Когато съм гладен, аз бих желал да видя твоята вяра, колко ти вярваш в Бога: като дойда в дома ти, да видя как ще ме приемеш. Ако, след като съм гладен, ти отвориш Библията, започнеш да ми четеш как Господ е направил света, но ме държиш гладен, от това аз нищо няма да се ползвам. Вие ще заприличате на онзи евангелски проповедник, който имал обичай, след като е проповядвал през седмицата, да намери някой беден, за да го нахрани. Бедният, който идвал при него, трябвало първо да прочете молитвата Отче наш и после да се нахрани. Един ден той намерил едно малко дете, завел го у дома си и му казал: "Аз имам едно правило, да прочетеш първо Отче наш. Детето започнало: "Отче наш, Който си на небесата" и млъкнало. Проповедникът казал: "Продължавай, защото иначе няма да ядеш". Детето го запитало: "Право ли е, че Бог е наш баща?". -"Тъй е, наш баща е." – "Тогава ти си мой брат." Едва тогава в главата на този проповедник влиза една нова идея – че не са само икономически отношенията между хората; отваря се неговото сърце не само да нахрани малкото дете, но той разбира и че други отношения трябва да има.

Докато считаш, че един човек седи по-ниско от тебе, ти не го обичаш. Ти трябва да го поставиш в душата си на същата равнина, където си ти. Не външно да го поставиш, не да го облечеш или да го направиш княз или цар, но в сърцето си, в душата си да го държиш там, където си и ти, където Бог те е поставил. Нашите отношения трябва да бъдат такива не само към хората, но и към растенията, към животните – това е мисълта: "Наближило е Царството Божие". Пак ви казвам: сега се изискват хора силни. За нашия век са потребни творци. Едно време имаше нужда от деца, сега има нужда от хора работни, не от хора философи, да питат кой ще уреди Царството Божие.

Наближило е Царството Божие, то ще дойде, както идат топлите вълни и студените вълни. То иде. Как ще дойде? Както пролетта или както лятото, или както есента, или както зимата; то не е наша работа. Земята като се върти, то ще дойде. Как ще стане сближението на народите, то не е наша работа. Тези народи идат и се сближават, иде времето, Земята се върти. – "Ама много упорити са те." Бог има начини и за това. За всички народи, които са част от цялото, Бог си има една пещ, ще ги тури вътре и като ги извади навън, всички тези народи: и германци, и англичани, и французи, ще заприличат на скъпоценни камъни. Бог ще ги тури на една корона, те ще възприемат тази идея и ще заживеят по новия начин. Под думата огън разбирам Божествената Любов. Докато Божествената Любов не ги озари, всички неща са непостижими, невъзможни, но като влязат в тази пещ хората, те ще разберат. Само Любовта е, която може да осмисли живота. И след това умът има една основа, върху която той гради. А единствената основа в света, на която можем да градим, това е Божествената Любов. Култура, братство, всичко, каквото може да има, се дължи само на тази велика Божествена Любов.

"Наближило е Царството Божие" – всички, които така разбират Царството Божие, не трябва да се смущават. Аз се чудя някой път, хората все за любов говорят, но като видят, че двама души се обичат, те се смущават. Всички говорят, че трябва да бъдем богати, но като видят някой богат, казват: "Христос е казал, че богатите няма да влязат в Царството Божие". Богатите, които са крали, няма да влязат в Царството Божие, а които са живели честно, ще влязат. Авраам беше богат. Но богатите, които са крали, те са камили, които трябва да разтоварим. Онези богати, които са осиромашали, и като бедни няма да влязат в Царството Божие, докато не забогатеят.

Ако ме слуша един свещеник, ще каже: "Това право ли е с църквата?". Ако ме слуша един държавник, и той ще каже: "Това право ли е с държавата?". Рекох, какъв авторитет сте вие, с каква мярка трябва да мерим? С вашите работи ли трябва да се нареждат Божиите работи? Когато Бог уреждаше света, вие къде бяхте? Попове нямаше тогава, и държавници имаше ли? Вие благодарение на Царството Божие станахте и попове, и свещеници, и държавници. Идат тогава учените хора, и те говорят за философии. Рекох, когато Бог създаваше света, вие, философи и поети, къде бяхте? Вие станахте поети и философи след като се създаде света – къде бяхте по-напред? Вие дойдохте отпосле, а искате да разрешите един въпрос, който е отпреди вас. Любовта в света не се разрешава с философия. Тя се разбира като един общ принцип, който всички трябва да възприемат. Онзи, който само човърка любовта, намира нейните постъпки несъобразни и иска да ги коригира, той създава цял ад в себе си. Щом се опиташ да коригираш любовта, ти създаваш ад в себе си. Престани да я коригираш. Усъмниш ли се най-малко, всичките тия дяволи около тебе ще се наредят. Възприеми я и ще дойде Царството Божие. Вие питате кой създаде дяволите. Вие ги създадохте. Колкото дяволи има на Земята, все хората ги създадоха.

Та наближило е сега Царството Божие. Искам да ви въведа в новата мисъл на приложението. Ние много вярваме, правоверни са всички хора, но сега трябва да се приложи Любовта. Това е едно от най-мъчните изкуства. Да приложиш Любовта в нейната пълнота и красота, това е най-мъчното изкуство. Който го придобие, той ще бъде възнаграден. Той ще е постигнал най-хубавото изкуство, което душата му може да постигне и за което душата му може да бъде щастлива. Рекох сега: аз препоръчвам на всинца ви да се опитате да приложите Любовта. Аз наричам хора съвършени, които могат да се радват, където и да са. Например като минеш покрай един извор, да се радваш, като гледаш, че тази вода тече, душата ти да трепти, че водата тече. Като видиш, че едно дърво е напъпило, да се радваш. Като видиш, че една птичка хвърчи, пак да се радваш. Като видиш и облаците да се движат, пак да ти стане приятно; едно камъче като се търкаля, да се радваш. При всяко едно движение ти все да се радваш, в това движение да виждаш, че има една вътрешна сила, която оживява нещата – тези, мъртвите предмети, тя постоянно ги оживява.

Всичко това, което виждате наоколо, са все символи. Тези, мъртвите канари, това са мъртвите мисли и чувства, които нямат приложение. Когато нашата мисъл оживее, и те ще оживеят, ще имат приложение. Когато нашите чувства оживеят, когато постъпките ни оживеят, всичко ще оживее. Не както сега, да се зараждат горчиви чувства, които създават неизброимите страдания, защото Царството Божие има за цел да премахне всичките страдания и да направи всичките хора богати и доволни – богати в любов, богати в мисъл, богати в свобода.

И когато дойдат общите принципи, тогава ние ще разбираме тази природа, която сега е затворена. Затова ние сме излезли в природата, да прочетем написаната Божия книга. После ще се върнем у дома си, в този малкия, дребния живот. Когато човек излезе от дома си и влезе в училището, в това училище претърпява всичките несгоди, защото там трябва да учи онзи обширен живот, който после трябва да живее. И понеже пред вас седи един обширен живот, вие трябва да учите. Господ ви е пратил на Земята не само да се разхождате, но и да учите, да свършите онази велика работа, която ви е дадена. Ако не сега, в бъдеще ви предстои това. Ако не тази година, след сто или хиляда години все ще има една работа, която трябва да свършите. А ние казваме: всеки ден си има своя живот.

Сега всички хора трябва да държат идеята: наближило е Царството Божие. Или да изразя това на съвременен език: всички хора търсят свобода, всеки човек иска да бъде свободен, и това е едно право, но в свободата да бъдем разумни. Защото свободата само чрез разумността може да се крепи, а самата разумност може да се крепи само чрез любовта. Разумни трябва да бъдем, но трябва да обичаме. Следователно любовта, обичта е основа на разумността, разумността е основа на свободата, а свободата е основа на живота, който трябва да се даде на Земята. Следователно тия неща ги преплитайте както искате и всеки ден отваряйте сърцата си, тъй както цвета отваря своята чашка на слънцето, и възприемайте новото, което Бог внася във вашия ум, за да може да израсте, защото в растенето е животът.

Рекох, във вашите бъчви да имате по-малко оцет. Колкото оцет имате, изхарчете го и напълнете бъчвите си с прясно вино. Колкото ракия имате, раздайте я и налейте прясна вода. Колкото стари дрехи имате, раздайте ги. Колкото консерви имате, раздайте ги и насадете пресни плодове, насадете нивите си и градините си навсякъде. Това е новата култура, тогава вие ще бъдете свободни по цялата Земя. Така ще се въдвори Царството Божие. Тогава всички хора ще могат да се сближават и това ще бъде един велик ден. Скоро ще бъде, няма да се минат повече от два Божествени дни, тогава два пъти Слънцето ще изгрее и ще залезе. Наближило е Царството Божие!

Бог е Любов

Добрата молитва

10 август 1930 г., при езерото Елбур

Начало и край

И отговори Симон Петър и рече: "Ти си Христос, Син на Бога живаго".

"Ти си Син на Бога живаго." Всеки човек трябва да има в себе си една идея, в която да бъде така убеден, както Петър беше убеден в Христа. Понеже Петър позна Христа, Христос му отговори: "Аз ще ти дам ключовете на Царството небесно; и каквото вържеш на земята, ще бъде вързано на небесата; и каквото развържеш на земята, ще бъде развързано на небеса". Всеки човек трябва вътрешно да познава Христа, за да има един център, около който всички неща да се съсредоточават. Няма ли такъв център, всички негови мисли и чувства ще бъдат разхвърляни.

Каквото да се говори на хората, повечето от тях мислят за физическия живот: да има какво да ядат и да пият, да се осигурят. Животът не се състои в многото ядене. Човек може да яде много и нищо да не придобие; може да яде малко и да има големи придобивки. Няма защо да мислите за утрешния ден. Щом днес сте задоволени, това е достатъчно. Денят се грижи за себе си. Един ден, това е една Божествена епоха. Така гледа на нещата Онзи, Който е създал света. За обикновения човек не е така. Той вижда, че Слънцето изгрява и залязва, но защо става това, не знае. Има същества, за които Слънцето нито изгрява, нито залязва. За тия същества Слънцето вечно свети. Тези същества се намират на висока степен на съзнание. Като гледат човека, те виждат докъде е стигнал и казват, че дълъг път предстои на човека, докато дойде до съвършенство. За да постигне своето усъвършенстване, човек трябва да мине през 400 хиляди форми, през 400 хиляди облекла, или през 400 хиляди врати.

Къде е краят на живота? Краят е там, където е началото. Къде е началото? Началото е там, където е краят. Начало съществува само за онзи, който разбира нещата. За онзи, който не разбира нещата, има само край. Началото на всяко нещо е блаженство, краят – нещастие; началото е любов, краят – омраза; началото е истина, краят – лъжа. Всяко нещо, което има край, не е вечно, не е истинно. Краят на една работа се определя от началото. Ако някой ти даде пари като известна услуга и каже, че ти услужва от любов, без никакво възмездяване, той те поставя на изкушение. Няма да се мине много време, и той ще поиска парите си назад. Защо? Защото любовта му е изчезнала. Началото на нещата е във ваши ръце, затова стремете се началото да бъде всякога добро. Какъв ще бъде краят, това не е ваша работа. Краят на нещата е в ръцете на Бога. Ако началото на една работа е в съгласие с Бога, краят ù ще бъде добър. – "Ама искам да зная какво има зад любовта, зад истината, зад правдата." Зад любовта стои омразата, зад истината – лъжата, зад правдата – неправдата. И обратно: зад омразата стои любовта, зад лъжата – истината, зад неправдата – правдата. Който не е доволен от любовта, ще намери омразата. Щом се натъкне на омразата, тогава само човек може да разбере и оцени любовта.

"Ти си Син на Бога живаго." Христос отговори на Петър: "Блажен си, Симоне, защото плът и кръв не са ти открили това, но Отец мой, Който е на небеса" (седемнадесети стих). Мнозина биха желали да бъдат в положението на Петър, да имат съобщение с Бога, но даже и Петър не задържа това съзнание за дълго време. Не се мина много, и той каза на Христа: "Смили се за себе си, Господи, няма да ти бъде това" (двадесет и втори стих). Тук Петър изгуби Божественото си съзнание и изпадна в човешко съзнание.

Това, което стана с Петър, става с всеки човек. То е вътрешно състояние, през което всеки човек неизбежно минава. Докато живее в Божественото съзнание, човек е готов на всякакви жертви за Бога и за ближния си. Изпадне ли в човешкото съзнание, той започва да се чуди защо е влязъл в този път на страдания, защо не мисли за себе си, за своя живот. И Петър се чудеше на Христа: защо се излага на такива страдания, защо не помисли и не се смили за себе си. Той знаеше, че Христос има сила да победи света и да се избави от страданията, и се чудеше защо не направи това. Христос казваше, че трябва да мине през страдания, за да дойде до възкресението. Без страдания няма възкресение. Тогава Исус рече на учениците си: "Ако иска някой да дойде след мене, нека се отрече от себе си и нека вдигне кръста си, и нека ме следва" (двадесет и четвърти стих).

Следователно, дойдете ли до Божественото, ще приложите особени методи, а не обикновени. Не казвайте, че ако служите на Бога, ще загубите. Мислите ли така, вие сте на крив път. Страдате ли, не се смущавайте. Божественото страда, за да освободи човешката душа от робството, в което се намира. Детето ли страда, или майката? Майката страда, детето знае само да иска, да заповядва и плаче. Детето плаче за всяка своя нужда. Щом заплаче, майката и бащата веднага му се притичват на помощ. Те знаят, че е безпомощно, и употребяват всички грижи, за да му помогнат. Докато стъпи на краката си, докато израсне, детето постоянно плаче. Обаче плачът не разрешава въпросите. Детето трябва да бъде разумно, да не плаче, но да знае как да отваря и затваря устата си, как да говори на майка си.

Кое е същественото за човека? Да познава Христа. Мнозина искат да имат власт, да разполагат с ключовете на Царството Божие. Това не се постига лесно. За да дойде до това положение, човек трябва да има вътрешно, мистично разбиране за живота и за любовта. Няма ли това разбиране, той не е дошъл до познаване на Бога и на Христа. Ключовете на Царството Божие са в Бога. Как ще дойдете до Него, щом не Го познавате? За ония, които Го познават, е казано: "Аз и Отец ми ще дойдем и жилище ще направим във вас". Казано е още: "Това е живот вечен, да позная Тебе, Единаго, Истиннаго Бога". Вън от познаването на Любовта никаква философия не съществува. Любовта разрешава всички въпроси. Тя представлява пълна торба, от която човек може да черпи всеки момент. Какво представлява твоето знание за правенето на хляб, за храносмилането, ако торбата ти е празна и цял ден гладуваш? Парче хляб в торбата ти струва повече от всичкото ти знание. Знанието има смисъл, но при пълна с хляб торба. Иначе ти ще философстваш, ще учиш хората, но все ще поглеждаш към пълната им торба.

Като ученици, вие трябва да изучавате вътрешния смисъл на живота. Като четете Библията и Новия завет, не ги четете механически. За да разберете Словото Божие, вие трябва да се спирате върху неговия вътрешен смисъл, само по този начин ще усилите вярата си. Вие се нуждаете от вяра, която да устоява на външни и вътрешни бури, да не се разколебава от нищо. Как може да ви разубеди човек в изгряването на Слънцето? Вие знаете, че то всяка сутрин изгрява. Ако не го виждате, причината се крие другаде някъде, а не в самото Слънце. Каквито и промени да стават във външния и вътрешния живот на човека, Слънцето постоянно изгрява и залязва. Едно нещо може да ви изненада: някога изгрява и залязва по-рано, а някога – по-късно; така е в неговия път. Вие може да не знаете с колко минути по-рано или по-късно изгрява и залязва, но това е предвидено в движението на Слънцето.

Тъй щото, каквото и да ви говорят, не се поддавайте на чуждото мнение. Понякога чуждото мнение може да ви хипнотизира и вие да останете в тъмнина. Как ще вярвате на твърдението на някого, че Слънцето няма да изгрее? Всичко може да стане в света, но Слънцето неотклонно ще следва своя път. Правете наблюдения върху явленията в природата и вадете заключения. Дойдете ли до някакви положителни правила, не се колебайте в тях. Имате ли някакви духовни опитности, не се съмнявайте в тях. Те почиват на известни закони, които трябва да изучавате. Оставите ли съмнението да работи във вас, вие се разколебавате, внасяте смущение в съзнанието си. Всяко смущение пречи на правилното виждане.

Като се натъква на съмнения и на смущения, човек се отегчава от живота. Защо? Той мисли, че не може да постигне желанията си. Човек може да постигне всичко, каквото желае, но на определеното за това време. Може ли детето изведнъж да израсте? Дълго време майка му го повива и разповива, къпе го в коритото, докато един ден стане възрастен човек. Иска ли преждевременно да излезе от пелените и да си служи с магическата пръчица на баща си, това значи, че човек е дошъл до положението на онзи, който иска да се жени. Защо се жени човек? За да го обича някой. Той иска жена му и децата му да го обичат, но един ден ги изгубва, а с тях заедно и любовта им. После търси приятели, намира ги, но скоро и тях изгубва. Търси богатство, но и него изгубва. След като прекара големи разочарования, той казва: "Свърши се моят живот". Животът ти не е свършен, но се свършиха твоите криви разбирания за живота. Сега ще започнеш отново, с нови разбирания. Докато дойдеш до новото, ще минеш през тъжната зона на живота.

Страшно е положението на човек, който е изпаднал в тъмнина – където и да погледне, навсякъде е мрак. Спи той, обръща се насам-натам, дано дойде отнякъде малко светлинка. Няма човек в света, който да не е минал или да не мине през това състояние. Страшно е това състояние, но не е безизходно. Привидно Слънцето ще залязва, но пак ще изгрява. Не се разколебавайте във вярата си. Каквото и да стане с вас или около вас, Слънцето никога няма да загасне. Слънцето представлява човешкото съзнание. То изгрява и залязва, но никога не загасва. Ще дойде ден, когато човек ще застане на такава височина, откъдето ще вижда Слънцето постоянно да свети – за него вече то нито ще изгрява, нито ще залязва.

Докато расте и се развива, човек постоянно минава през светлина и тъмнина на съзнанието си. За да издържа на тия състояния, той трябва да има вяра в Бога като център на неговия живот. Ако не се движи постоянно около този център, човек не може да расте и да се развива. Бог дава еднакви условия на всички души да растат и да се развиват, да постигат своите желания. Къде ще намерите Бога? В себе си. Търсите ли Го вън някъде, в този или в онзи, вие ще се заблудите, ще объркате пътя си. Объркате ли пътя си, всичко ще загубите.

Един богат младеж отишъл при един адепт да се учи. Адептът бил от самозваните учители. Ученикът искал от него да направи някакво чудо. Адептът казал: "Ще направя едно чудо, но ако ми донесеш всичките си скъпоценности". Ученикът изпълнил волята му, донесъл скъпоценностите си и зачакал да види какво чудо ще стане. "Затвори сега очите си и докато не ти кажа да ги отвориш, ще седиш със затворени очи" – казал адептът. Ученикът затворил очите си и докато седял така, в това време адептът обрал всичките му скъпоценности и изчезнал. Когато ученикът отворил очите си, не видял нито учителя си, нито торбата със скъпоценностите.

И тъй, като дойде някой самозван адепт при тебе и ти каже, че ще те научи на нещо особено, знай, че той ще вземе всичките ти скъпоценности и ще изчезне. Видите ли такъв учител, дръжте очите си отворени. За тия адепти и учители Христос казва, че са крадци и разбойници. Те не носят свобода на човешката душа, но я ограбват и заробват. Пазете се от учители, които не служат на Божественото, което носи изобилие в живота. Като знаете това, дръжте връзката си с Божественото и не мислете, че можете да имате реални постижения по механически начин. Реалното се придобива по реален начин.

Едно се иска от човека: съзнание за всичко, което върши. Яде ли, пие ли, работи ли, всичко да става за слава Божия. Обезсърчи ли се човек, нека си помисли за Бога. Щом помисли за Бога и реши да живее за славата Божия, обезсърчението изчезва. Казвате, че работата ви няма да се нареди, и отпадате духом. Направете малко усилие в себе си, започнете да ядете. Щом хапнете малко хляб, неразположението ви ще изчезне. Хлябът внася сила в човека и го подтиква към живот. Щом се нахрани човек, слънцето в него изгрява. Гладът е залез, яденето е изгрев. Яденето, както Слънцето, дава условия на човека да расте.

Когато се говори за Слънцето като източник на живот, някои мислят, че като излизат сутрин да наблюдават изгрева, ще придобият всичко, от което организмът им се нуждае. Ако разбират езика на Слънцето, те много нещо ще придобият. Не го ли разбират, нищо няма да придобият. Слънцето дава изобилно на ония, които могат да се свържат с неговите сили. Този, който е свързан със Слънцето, и при 30 градуса студ пак може да се ползва от неговите лъчи. От съзнанието на човека зависи колко енергия може да приеме от Слънцето. Когато съзнанието на човека е пробудено, той се превръща в извор, който постоянно дава, той има любов в себе си, която отправя към всички живи същества. Ако погледнете с окото на ясновидеца двама души, които се обичат, ще видите, че между тях става преливане на енергии. Като се обичат, енергията от Духа слиза върху тях и прелива от единия в другия.

Като не разбират любовта, хората се страхуват да не я изгубят. Любовта не се губи, тя обхваща цялата вечност. Който люби, той живее във вечността, в която радостта е непреривна. Любете, за да живеете във вечната радост. Не любите ли, вие сте във вечната скръб. Любите ли, вие ще бъдете в Божествения живот. В Божествения живот има само качване от едно стъпало на друго, обличане на нови дрехи и влизане във врати, които водят към радост и изобилие. В човешкия живот има слизане, събличане и излизане. Влезете ли за момент само в Божествения свят, благодарете за онова, което сте получили, и се върнете у дома си да си дадете отчет за всичко, което сте дали и взели.

И рече му Симон Петър: "Ти си Син на Бога живаго". Синът подразбира отношение, връзка между Божественото и човешкото съзнание. Тази връзка е като свещта, която посочва пътя на пътник, който се е объркал в тъмна нощ, тя е слънце за заблудения пътник. Както Слънцето огрява нещата и показва пътя на човеците, така и връзката между Сина и Бащата озарява човешката душа и я повдига. Слънцето осветява Земята, а Божественото съзнание – душата. Божественото съзнание носи радост, светлина, знание и свобода за човека. Силата не е в свещта, но в онзи, който я носи. Силата не е в Слънцето, но в Онзи, Който е зад него. Както човек носи свещта и осветява своя път и пътя на своите близки, така и Бог носи Слънцето в ръката си. При всяко съмнение свещта изгасва и човек остава в тъмнина. Започне ли да се моли, свещта отново свети.

Ще кажете, че това са детински обяснения. Искате ли философски обяснения, намерете някой философ, той като онзи адепт ще ви каже да си затворите очите и ще ви обере. Ние проповядваме на хората да държат очите си отворени. Ние правим чудеса, когато очите на хората са отворени. Когато Слънцето изгрява, дръж очите си отворени. Отвори очите си, да видиш голямото чудо на света – изгряването на Слънцето; по-голямо чудо от това няма. Станеш ли сутрин да поздравиш Слънцето и след това да започнеш да работиш, ти можеш и учен, и богат, и здрав да станеш; ти можеш да развързваш и да завързваш както и когато пожелаеш. "Верният в малкото е верен и в многото." Колкото и малка работа да ви е дадена, свършете я с любов. Тя ще ви донесе благословението на Бога. Не е ли доволен на малкото, каквито и условия да му се дадат, човек нищо не може да постигне. Красивата и скъпа цигулка не може да направи ученика музикант – труд, усилия, работа се иска от него. За да постигне нещо, той трябва да работи по четири-пет часа на ден.

Днес животът изисква от всеки човек усилена и съзнателна работа върху себе си. Всеки сам трябва да свири, сам трябва да се упражнява. Да свирят хората за вас, то е привилегия. Никой на никого не може да работи. Вие можете да слушате другите да свирят, но за себе си сами ще свирите. Бог е дал най-голямото благо на човека – живота. Нищо друго не се иска от човека, освен съзнателна работа, извършена с любов и благодарност. Какъв ще бъде краят на нещата, не мислете.

Какво ще стане, когато Слънцето изгрее? Щом Слънцето изгрее, изворите ще потекат, нивите ще узреят, хамбарите ще се напълнят, хората ще се обновят и ще се помирят. Какво ще стане? Мъртвите ще възкръснат. Какво ще стане още? Неправдата в света ще се вдигне. Още? Правдата ще дойде, ще настане мир, радост и веселие. Това е, което иде в света. Кога ще стане това? Когато очите на хората се отворят.

13 август 1930 г., над езерото Елбур

Поучения, преживявания и наставления на планината

Едно от важните неща в живота е вътрешната връзка. Каквото и значение да давате на нещата, ако нямат вътрешна връзка помежду си, те са без съдържание и смисъл. Как ще изразите мисълта си устно или писмено, ако между буквите, с които си служите, няма вътрешна връзка? Всяка мисъл, всяко чувство и всяко желание представляват отделни елементи, между които трябва да има известна връзка. Не съществува ли никаква връзка между тях, човек непременно ще се натъква на мъчнотии и противоречия. Следователно, когато прояви едно желание, човек трябва предварително да го е обмислил и почувствал и след това да го изяви. Ако между мисълта и чувството има вътрешна връзка, желанието може да се реализира и да даде добри резултати.

Вие сте дошли на планината да придобиете известни опитности. Ако от опитностите, които имате, запазите в съзнанието си поне няколко образа, които можете да поставите в хармония и във вътрешна връзка помежду им, вие ще бъдете доволни и радостни. Не можете ли да запазите нито един образ в съзнанието си, вие ставате недоволни и кисели. Всеки иска да запази такива образи в съзнанието си, които хвърлят светлина върху пътя, по който върви. Всички хора искат да им се открие нещо. Естествено е това желание, но трябва да знаете, че нещата се откриват постепенно, а не изведнъж. Ако се изкачвате на един планински връх, можете ли да го видите, докато сте още в подножието на планината? Може ли върхът да ви се открие изведнъж? Това е невъзможно. Нещата ще ви се откриват стъпка след стъпка, от подножието до самия връх. Когато стигнете на върха, тогава ще ви се открие цялата местност. С други думи казано, когато стигнете целта, към която се стремите, тогава ще се реализират мислите и желанията ви.

Всеки най-малък стремеж и всяка най-малка опитност в живота на човека го водят към върха, тоест към неговата цел. Не се стремете изведнъж да стигнете върха. Поглеждайте към него, радвайте му се и знайте, че един ден ще се намерите горе, на най-голямата височина. Колкото по-висок и недостижим е върхът, към който се стремите, толкова по-добре – пред вас се откриват големи възможности и постижения. В стремежа си да стигне върха, човек придобива много от елементите на знанието, но ако не може да свърже тия елементи, вместо полза той си причинява вреда. Така е с всички науки. Например някой изучава астрономия и астрология, но не може да свързва елементите им. Той изучава елементите на Сатурн, но не знае как да ги използва. И в края на краищата плаща данък на Сатурн, без да се ползва от доброто му влияние. Или изучава елементите на Юпитер и носи неговата грандомания, без да се ползва от благородството му. Изучава Венера и образува каша от елементите ù, без да се ползва от плодовете ù. Каквото посади в тази каша, всичко изгнива. Той знае, че трябва да обича, но как да обича, какви условия са нужни за обичта, това не знае.

Хората говорят за любовта, но още не са дошли до нея. Отсега нататък ще се изучава законът на Любовта. Това, което днес наричат любов, не е нищо друго, освен качамак. И той е намясто, но бързо се смила; който яде качамак, скоро огладнява. Да придобие човек любовта, в широк смисъл на думата, това значи да придобие безсмъртието. Който е придобил любовта, той разбира вътрешния смисъл на живота и се ползва от него. Само при любовта човек може да придобие знанието и мъдростта. Любовта е почва, в която знанието и мъдростта посаждат своите семена. Ако няма любов, знание и мъдрост, човек не може да бъде свободен. Свободният човек има на разположение материали, с които работи. Без материали той не може да се прояви. Ще кажете, че всичко това е Божия работа, че Бог трябва да го направи. Бог е създал света, а ние трябва да го изучаваме. Земята е велико училище, с определена програма, която учениците трябва да изучават. Човек слиза на Земята с голямо мнение за себе си. Той мисли, че много знае, но веднага го слагат в първо отделение, да учи азбуката. Докато не я научи както трябва, постоянно го късат. Като пропада на изпитите, той страда, мъчи се, докато най-после съзнанието му се пробуди и разбере, че много неща не знае и трябва да учи. Много време минава, докато човек разбере защо страда.

Два закона съществуват в света: закон на доброто и закон на злото. Доброто се прилага към добрите прояви на човека, а злото – към лошите. Ако праведният не постъпва добре, злото се прилага и към него. Например един праведен човек иска да спаси някой грешник, да го върне в Царството Божие. Ако се заеме да работи върху него, да го очисти, да пробуди съзнанието му, да се разкае той и да стане работник, служител на Бога, това е друг въпрос. Обаче ако иска направо да го вкара в Царството Божие, той скъпо ще плати. Нищо нечисто не може да влезе там. Като се очисти и разкае човек, пътят за небето е отворен, но докато не мине през тези процеси, кракът му не може да стъпи в Царството Божие.

Когато страдат, хората са недоволни и се питат защо идат страданията. Ние пък казваме, че страданията са намясто. Когато страдат, хората придобиват знания и се облагородяват. Страшно е, когато страданията не се използват както трябва. Ако праведният страда, колко повече трябва да страда грешният! Да се стреми човек само към доброто, това значи да се е пробудило в него висшето съзнание, тоест доброто в света. Щом това съзнание в човека заспи, злото непременно ще дойде. Когато любовта отсъства, омразата заема нейното място. Когато истината в човека отсъства, лъжата присъства. Значи злото, омразата, лъжата запълват големи празнини в живота. Природата не търпи празни пространства. За да не се отварят празнини в живота ви, в които да се настаняват злото, омразата и лъжата като неканени гости, насадете всичко със семена от доброкачествени плодове. Нека животът ви стане райска градина. И нека след това се опита злото да излезе с ножа си срещу вас. Вие ще бъдете неуязвими. И най-големият нож ще се стопи от топлината на вашето сърце. И голямото зло отстъпва пред светлината на вашия ум. Ако мисълта ви се движи с бързината на светлината, никаква външна сила не може да устои пред нея. Като знаете това, повдигнете вибрациите на мисълта си, да се движи тя с бързината на светлината.

Казвате: "Лесно е да се говори, мъчно се постига". Наистина, има мъчни неща, но това, за което говоря, не е мъчно. Например мъчно е да носи човек Земята на гърба си, мъчно е да се грижи за целия свят, мъчно е да се състезава със светлината. Но какво мъчно има в това да учи? Щом е дошъл на Земята, ще учи: и поет ще стане, и музикант, и художник, и учен, и философ. Мъчно ли е да напишете едно стихотворение? Мъчно ли е да нарисувате една картина или да напишете една научна книга? Ще кажете, че за това се иска вдъхновение. Ако чакате да дойде вдъхновението и после да пишете, нищо няма да направите. Вземете перото и започнете да пишете – вдъхновението ще дойде. – "Ама не съм поет." Ще станеш! Като работиш известно време, ще станеш поет, на първо време ще бъдеш ученик.

Истинският поет се познава още като вземе перото и го натопи в мастилото. Всеки ученик трябва да бъде поет. Поезията е вътрешно състояние. Който няма това състояние в себе си, нищо не може да постигне. Без поезия, като състояние на душата, човек не може да бъде щастлив. Щом има поетично настроение, човек мисли, твори вътрешно, след това той може да изяви поезията си навън. Обаче без вътрешна поезия външната е само декламация. Следователно истински поет е този, който живее това, което пише. Човек трябва да бъде поет, философ, мистик, учен вътрешно и когато му остане свободно време, тогава може да изнесе вътрешното навън, пред света. Това значи истински поет, учен, философ, мистик. Гледате ли само на външната страна, ще изпаднете в заблуждение.

Като сте дошли на планината, вие трябва да бъдете готови на всякакви изненади. Вятърът и бурята не закъсняха да ви поздравят, дъждът – също. Атмосферното налягане е силно понижено, което показва, че далеч някъде е станало голямо земетресение. Вие платихте малко – палатките ви се събориха от вятъра, няколко колци се счупиха и прекарахте безсънна нощ. Не е лесно да се хармонизира човек с течението на силите на природата. При такива случаи светиите са прекарвали в молитва и в дълбоко съзерцание. Така те са се нагласявали със силите в природата и са минавали благополучно през големи изпитания.

Сега и на вас казвам: не се страхувайте, но изучавайте природата. На каквито и изненади да се изложите, работете с мисълта си, да се хармонизирате с планината и със силите, които действат в нея. От влагата и дъжда може да почувствате болки в ставите, в краката, в гърба, но и това не трябва да ви плаши. Движете се, мислете върху всичко, което става около вас. Като трансформирате енергиите, които сте приели от планината, всичко ще мине. Планината иска герои, които я разбират и я изучават. Когато децата безпокоят майките си, последните им дават бонбони. Щом видят бонбоните, децата стават мирни. Когато природата ви смущава, вие трябва да приложите разумността си. Значи, за децата бонбончета, а за хората в планината – разумност.

Един земеделец се оплаквал от плъховете, които се наплодили в хамбарите му. Той запитал едного: "Какво да правя с плъховете?". "Изпразни хамбарите си", отговорил приятелят му. Това значи: когато изпитанието дойде при тебе, хвърли горната си дреха; то ще вземе дрехата ти и ще започне да я разглежда, а в това време ти облечи нова дреха. Новата дреха представлява новите възгледи за живота. В тях се крият Божествените, светлите мисли. Облечете се в дрехата на Божествената мисъл, за да се справите с всички изпитания и изкушения, с всички страдания и мъчнотии. Божествената мисъл прониква в съзнанието и в мозъка на човека. Следователно насочете мисълта си към силите на природата, към изпитанията и страданията, да измените теченията им. Щом измените теченията на отрицателните сили в света, това значи, че сте ги превърнали в положителни.

"Каквото вържете на Земята, вързано ще бъде на небето. Каквото развържете на Земята, развързано ще бъде на небето." Този стих показва, че от човека зависи доброто му състояние. За да може да развързва и да завързва правилно, човек трябва да се откаже от стария си господар. Той говори за новото, а прилага старото. Той облича нови дрехи отгоре, а старите – отдолу, не може още да се откаже от тях.

Един млад човек разправя своя опитност, от която се вижда силата на навика. Той служил в казармата три години като прост войник, след което се уволнил. Един ден се разхождал из града и срещнал своя ротен командир. Макар и свободен от военната си служба, облечен в цивилни дрехи, той застанал мирно и отдал чест на ротния си, който се усмихнал и му казал: "Няма защо да ми козируваш". Младият човек веднага се опомнил, че не е вече войник. По стар навик той бил готов да козирува на всеки офицер. Външно не е военен, но вътре още носи мисълта за военщината.

Следователно всяко нещо е смислено, когато се извършва навреме и намясто. Казват, че човек не трябва да има много желания. Не е лошо да има желания, но те трябва да се проявят на определеното за тях време. Не е лошо човек да яде, но важно е как яде и какво яде. Забелязано е например, че ако яде след залез-слънце, човек не се чувства така добре, както ако е вечерял преди залеза. При това, когато яде, човек трябва да бъде добре разположен и да благодари за храната, която му е дадена. Да яде с благодарност и с разположение, това значи да върши велика работа. Когато човек е недоволен от работата, която върши, в него става обратна реакция, вследствие на което кръвообращението му не е правилно.

Като ученици, от вас се иска вяра и безстрашие. Вярвайте в бъдещето, което иде. В него се крие новото, към което всяка душа се стреми. Животът има смисъл, не се съмнявайте в това. Трябва ли да се съмнявате в Онзи, Който ви е създал, Който се грижи за вас и всеки ден ви изпраща своите блага? Всичко, което ви обикаля, е създадено за вас. Ползвайте се разумно от светлината, от въздуха, от изворите, от плодовете, от цветята и тревите. Докато сте още на планината, ходете боси по два-три часа на ден. Когато Слънцето грее, тревата е топла, а камъните са добре напечени. Използвайте тези часове, да се свържете с енергиите на Земята. Привилегия е за човека да ходи от време на време бос, главно по ливади, поляни и канари. Това не се отнася за градовете, където и тревите, и камъните са покрити с прах.

Като сте дошли на планината, ползвайте се от нейните блага. Например ако ви боли стомах, сварете си малко равнец. Против кашлица сварете малко синя тинтява и пийте от тази вода. Ако някой от вас е простуден, нека се качи два-три пъти на някой връх, да се изпоти добре, след това да изпие две-три чаши гореща вода и да се преоблече. Качвайте се по върховете, да предизвиквате дълбоко дишане. Това е особено добре за онези, които страдат от асма, както и за онези, които са предразположени към затлъстяване.

Планината крие в себе си всички условия за лекуване и придобиване на знания. Правете наблюдения, да познавате промените на времето по облаците, по ветровете, по изгряването и залязването на Слънцето. За да правите наблюденията си спокойно, без страх от простуда, трябва да бъдете добре облечени. Всеки трябва да си носи дебели вълнени дрехи, чорапи, мушама. Който е дошъл на планината, трябва да се върне с известни знания, иначе малка полза ще има от пребиваването си тук. За да не се простудява, човек трябва да пази топлината на тялото си. Между външната температура и температурата на тялото трябва да има равновесие. Ако тия температури са резки, човек лесно се простудява. Не забравяйте следното правило: щом се изпотите, веднага трябва да се преоблечете. Никога не оставяйте потната риза да изсъхне на гърба ви.

Това са методи, които имат отношение към физическия живот на човека. Дойдете ли до духовния живот, там молитвата има голямо значение. Прилагайте молитвата като метод за работа в духовния свят. Чрез молитвата вие се свързвате с Бога външно и вътрешно. Ще търсите Бога вътре и вън от вас, но не едновременно. Ще знаете, че Бог е извън вас и вътре във вас. Той ви ръководи и външно, и вътрешно. Следователно ще се свързвате с Бога и външно, и вътрешно и ще Му благодарите за всички условия, които ви дава. Отклоните ли се от пътя, по който ви води, сами ще се натъкнете на страдания.

Ще кажете, че може и без духовен живот. Както не може без физически живот, също така не може и без духовен. Духовното в човека е основа на бъдещия му живот. Като ученици, вие трябва да работите във всички области на науката и на живота, да развивате дарбите си и способностите си, да усилвате ония от тях, които са слаби. В някои хора паметта е слаба; други казват, че наблюдателността им е слаба; трети нямат постоянство и т.н. Като не могат да постигнат желанията си, мнозина се обезсърчават и казват: "Толкова време живеем на Земята, а нищо още не сме направили! По-добре да си заминем оттук!". Не се говори така. И да заминете за онзи свят, пак нищо няма да постигнете. Затова, докато сте на Земята, работете съзнателно и с любов, за да свършите училището, в което сте дошли. Вечно няма да бъдете на Земята, но докато сте на нея, използвайте времето разумно.

Земята е велико училище. Радвайте се, че сте ученици в това училище, и се молете, работете, да свършите науките си добре. Колкото и да се оплаквате от условията на Земята, по-добри условия от сегашните не можете да намерите. Един ден и Земята ще се преобрази, ще стане като млада булка. Днес тя е кърмачка на всички хора, на всички живи същества. Когато децата ù не слушат, тя се поразтърси малко, уплаши ги и те се стреснат, започнат да учат. Голямо участие, големи грижи поема Земята за развитието на човека.

И тъй, като ученици на Новото учение, вие трябва да служите на Бога с цел да допринесете нещо, а не само да взимате. От спечеленото ще оставите една малка част за себе си, а останалото ще раздадете на ония, които се нуждаят от него. Вашето благо никой не може да отнеме, но и чуждото не може да ви се придаде, ако някой доброволно не го отстъпи.

Желая ви сега да бъдете чисти и светли, както е небето днес. Желая ви да напълните торбите си с радост и веселие и да се върнете по домовете си, като занесете нещо от планината и на своите близки.

Само Божията Любов носи пълния живот.

15 август 1930 г., 10 ч. при езерото Елбур

Благословена между жените

И като влезе ангелът при нея, рече: "Радвай се, благодатная! Господ е с тебе, благословена си ти между жените". Лука 1:28

Ще прочета първа глава от Евангелието на Лука, която наричам научна глава.

"И нямаха чадо, понеже Елисавета бе неплодна; а и двамата бяха в напреднала възраст" (седми стих). У евреите тогава нямаше по-голям позор за една жена от това, да бъде безплодна, да няма деца.

"И яви му се ангел Господен, стоящ отдясно на кадилния олтар" (единадесети стих). "И Захария, като го видя, смути се и страх нападна на него" (дванадесети стих). Когато човек не разбира някои неща, той се страхува от тях. Където има страх, там всякога има неразбиране на нещата. И като влезе ангелът при нея, рече: "Радвай се, благодатная! Господ е с тебе, благословена си ти между жените!" (двадесет и осми стих).

Всяка идея има смисъл само тогава, когато е правилно разбрана. Най-красиви думи за затворника са тези, с които го освобождават. Няма по-велик момент за него от този, когато се отвори вратата на затвора и му кажат: "Радвай се, денят на твоето освобождение дойде!". Най-красивите думи за ученика са тези, с които му съобщават, че той свършва учението си с отличие. Чуе ли тези думи, ученикът се зарадва и се връща у дома си, при своите. Най-красивите думи за болния са тези, с които му съобщават, че е здрав вече и се освобождава от веригите на болестта. Най-красивите думи за бедния са тези, с които му се казва, че от днес вече той е осигурен, че сиромашията вдига веригите си от него и го освобождава. Човек трябва да разбира вътрешно живота. Смисълът на живота не седи в учеността, нито в богатството, нито в силата. Най-великото нещо на Земята е самият живот.

Има три положения, чрез които животът се изразява правилно: растене, развитие и узряване, тоест даване на плод. Кога растенето е правилно? Когато има една подбудителна причина, която го усилва, както това става и с растенията. Това, което расте в живота, то е душата. Това, което повдига душата и усилва растенето, то е духът. Животът пък е резултат на вътрешното развитие на душата и духа. Значи животът е плод на усилията в работата на душата и духа. Докато не познава живота, човек не може да познава нито душата, нито духа. И затова, когато се говори за живота, ние подразбираме неговия дълбок вътрешен смисъл.

Някой казва: "Аз искам да разбера духовния живот". Който иска да разбере духовния живот, той трябва да отиде на небето, да живее между ангелите. Ако ангелът иска да разбере земния живот, той трябва да слезе на Земята, да живее между хората. За земния живот ангелът е толкова голям невежа, колкото човекът – за духовния живот. Един ангел не може да разбере как е възможно човек да греши, човекът пък не може да разбере как е възможно да не греши. По това именно се различават ангелите от хората. За ангелите има само една невъзможност: те не могат да грешат. Обаче слезе ли един ангел на Земята и облече ли се в плът, той вече разбира какво нещо е грехът, какво нещо са грешките. Когато хората се освободят от плътта си и отидат на небето, и те ще бъдат праведни, ще живеят чист и свят живот като ангелите.

И тъй, за да разбере естествените процеси в природата и в живота, човек се нуждае от познаване на известни правила и закони. Не е достатъчно само да схваща отделните явления и факти, но той същевременно трябва да разбира и техния дълбок смисъл. Например някой иска да бъде богат. Не е достатъчно само да иска богатство, но трябва и да знае защо го иска. Друг казва: "Веднъж сме дошли на Земята, важно е да прекараме този живот." Питам: как ще го прекарате? Безразлично ли е как ще прекарате живота, който ви е даден? Ще представя няколко положения за изяснение на този въпрос. Да допуснем, че някой прекарва живота си в кочина, където му донасят по пет яденета на ден, но дойде ли Коледа, веднага турят ножа на гърлото му. Питам: какъв смисъл имаше яденето за този човек, щом му отнемат живота? Или да допуснем, че някой живее в голям разкош, има много богатства, но един ден го хващат разбойници в гората и го убиват. Какъв смисъл имаше богатството за него? Има ли смисъл такова прекарване на живота? Да прекарате по този начин живота си, то е все едно да се качите на някой параход, за да преминете океана, а параходът да спре насред океана. Какъв смисъл има такова преминаване на океана? Има ли смисъл да се качите на такъв параход, който няма да ви прекара през океана, а ще ви остави на половината път?

Мнозина казват: "Да става каквото ще". Не е така. Нещата трябва да стават разумно. Да допуснем, че някои хора си представят живота като права линия. Тази права линия означава дълъг път, тоест свят на едно измерение. В този свят се виждат главно две точки, между които може да се прекара права линия. Движи ли се човек само по тази права линия, той се намира в света на ограниченията. Между две точки може да се прекара и крива линия, но изобщо всички хора, които се движат само около себе си, те са в света на едното измерение. Казвате: "Освен правата линия ние виждаме и колело". Хора, които при движението си образуват колело, и те са в света на едното измерение. Един ден това колело ще спре. Защо? Защото се е превърнало в плоскост, дошло е в света на двете измерения. Значи при особено стечение на обстоятелствата колелото се превръща в плоскост и тогава вие казвате: "Ние виждаме света в плоскост". Когато човек живее само в едно измерение, той може да стане инженер, да прави изчисления на дължината на правата линия; може да измерва разстоянието от Земята до небето, от Земята до Слънцето, до Сириус или до други небесни светила и планети. Когато човек живее в света на двете измерения, тоест в плоскостта, той може да стане земеделец, да оре и да сее – в него вече се явяват желания. Човекът на желанията живее в света на двете измерения, в плоскостта, той казва: "Какво стана с мене, не зная. По-рано бях инженер". Казвам: ти не вървиш както по-рано, по една линия, а по хиляди линии. Ти се движиш в две посоки, вследствие на което се намираш в противоречие със своите желания, които всеки ден никнат у тебе като гъби.

Много от съвременните хора се намират в противоречие със своите желания и казват: "Какво да правим със своите желания? Как да се освободим от тях?". Човек трябва да се освободи само от своите излишни, ненужни желания, затова трябва да учи закона на растенето. Той ще учи този закон от растенията. И растенията имат свои желания, и те искат да живеят като хората. Всеки, който не разбира закона, по който желанията растат, казва: "Убий всяко желание в себе си!". Лесно е да се говори: махнете това желание, махнете онова желание, но питам: като изкорените едно желание от себе си, какво ще турите на негово място? Можете ли да турите камък на мястото на едно желание? Няма по-глупаво нещо от това, да туриш камък на мястото на някое желание. По-добре е на мястото на някой паметник да поставиш едно плодно дърво или едно растение; по-добре е да родиш едно дете и да го възпиташ, отколкото да направиш една бесилка, на която да бесят хората. Защо ни са бесилки? Защо ни са мъртви паметници? Ще кажете може би, че те ще останат спомен за старите времена на човечеството. Кое е по-хубаво: да ходиш на гробовете на майка си и баща си, да ги поливаш с вино, да плачеш над тях или родителите ти да са живи и да разговаряш с тях? Който разбира закона на двете измерения, той ще разбира и закона за растенето на растенията. Като отглеждате растенията, вие ще научите от тях закона на третото измерение, защото те растат в третото измерение. Едва сега съвременните хора започват да живеят в третото измерение, затова се учат да хвърчат с аероплани из въздуха. Някой се качва на аероплан, но аеропланът се разваля и авиаторът пада, счупва крака си, ръката си или главата си. Друг се качва на някоя планина, подхлъзва се на някой камък, пада и чупи крака си; или пък завалява сняг на планината и той се простудява. След всичко това хората казват: "Не си струва човек да се качва на високи места".

Казвам: преди всичко човек трябва да изучава свойствата на своите желания, както и законите, условията, при които те растат. Това значи да живее човек в третото измерение. Какво означава триъгълникът например? За учения човек триъгълникът не е нищо друго, освен една реалност, тоест едновременно проектиране на три вида сили във висшия свят. Днес за триъгълника се говори като за фигура, която има три страни и три ъгъла. Но ако го наблюдавате и проучвате дълго време, ще видите, че той не е постоянна величина, той постепенно се изменя, като минава в четириъгълник, после в петоъгълник, в шестоъгълник, в седмоъгълник и т.н. Това показва, че самата реалност в света се видоизменя. Тия сили, които се крият в триъгълника и в неговите видоизменения, действат в света. Вън от тях действат и други сили, които вие не познавате.

Например вие виждате, че около вас се движат мъгли. Тези мъгли се предизвикват от сили, които вие не знаете. Ще кажете, че вятърът докарва мъглите. Ами кой предизвиква вятъра? Зад вятъра, зад мъглите има други сили, които вие трябва да изучавате. Вятърът и мъглата са резултати именно на тия сили. Докато не изучите силите, които действат в природата, вие винаги ще се намирате в противоречия. Съвременните метеоролози, които изучават само резултатите на силите, каквито са мъглите, облаците, ветровете, не са още истински метеоролози. Истинският метеоролог трябва да знае не само външните сили, които действат в природата, но и вътрешните, които им противодействат. Той трябва да знае кога ще има мъгли, кога – слаби ветрове, кога – циклони, кога годината ще бъде суха, кога влажна, кога ще вали сняг и т.н. Ако този метеоролог иска да отиде на разходка на някой планински връх, той трябва да си послужи с известни инструменти, с които да определи какво ще бъде времето, и тогава да тръгне. Всеки човек може да развие в себе си това чувство, посредством което влиза във връзка със силите на природата и ги разбира. Има ли това чувство, той няма нужда от никакви външни инструменти.

Една от задачите на всички хора е да образуват връзка с разумността на природата. В това отношение всеки човек, с когото завързваме познанство или приятелство, трябва да го изучаваме като израз на природата. Да познаваш човека, това подразбира преди всичко да познаваш природата. Лесно е да се каже, че познаваш Иван, Драган, Стоян, но за да познаваш Иван например, ти трябва да знаеш подробно неговите сили и способности, с които се отличава от другите хора. За да кажеш, че някой е отличен музикант или отличен философ, или виден учен, ти трябва дълбоко да си убеден в това. Неговата музика или неговата философия, или неговата ученост трябва да са признати от хора, които седят по-високо от него.

И тъй, изучаването на духовния свят не трябва да става само от страх, че има и друг свят, че носим отговорност пред него. Изучаването на духовния свят трябва да става съзнателно, от любов. Ако днес кажете някому, че може да разговаря с баща си, който е заминал за онзи свят, той ще се стресне, ще каже: "Как е възможно да се говори с умрял човек?". Преди всичко хората сами са си създали убеждението, че човек умира. Щом е така, кажете що е смъртта. Да бъде човек мъртъв, това значи да се парализират всички негови удове и способности, а да остане да действа само един център, само едно голо съзнание, без всякаква външна връзка. Такъв човек се намира в замръзнало състояние, подобно на това, в което са били намерени някои допотопни животни. Жабата може да замръзне, след векове отново да се размрази и животът ù пак да се прояви.

Според нашите научни схващания хората сами създават ограниченията и заблужденията в своя живот. Това се дължи на неправилно разбиране на живота. Например те изучават физическия живот, както и духовния, но не учат това, което е в действителност. Когато хората изучават любовта, те не разбират какво представлява тя. Какво влиза в любовта? Животът. Имаме ли любов, в живота ни трябва да влиза повече светлина. В светлината трябва да се прояви повече свобода. Животът, светлината и свободата са условия за проявлението на любовта. Там, където животът, светлината и свободата не се увеличават, това показва неправилно проявление на живота, това е ограничен живот.

Някой казва: "Аз имам много любов". – "Радвам се, че срещам такъв човек, но животът ти увеличава ли се?" – "Горе-долу." – "Ами светлината ти увеличава ли се?" – "Мъжделее само." – "Ами свободата ти как е?" – "И тя е малка, доста съм ограничен от външните условия." Щом имам тези данни, аз веднага вадя картата си, правя своите изчисления и мога да предскажа на този човек какво ще се случи в живота му. Ще му кажа как ще завърши училището, коя година ще боледува, дали ще бъде беден, или богат човек. – "Откъде знаеш това?" – "От степента на твоята любов." Щом любовта ти не увеличава твоя живот, щом животът ти не увеличава светлината на твоя ум и щом светлината на ума ти не увеличава твоята свобода, всичко в тебе е затворено и ти не можеш да растеш и да се развиваш.

Какво може да се очаква от човек, който няма вътрешен стремеж в себе си? Той не може да расте, не може да се развива. Дойдат ли горещи дни, водата в него ще пресъхне. Защо? Защото този човек има малко вода в себе си. Като отида при някой извор, аз мога да предскажа дали този извор ще пресъхне скоро. Когато водата на извора е топла, той скоро ще пресъхне. Когато водата на извора е студена, той не пресъхва скоро; изобщо студените извори не пресъхват. Като казвам, че топлите извори пресъхват лесно, аз не разбирам ония извори, които извират от дълбоко. Дълбоките извори са студени, но при преминаването си през земните пластове те постепенно се стоплят и излизат на повърхността като топли извори. Лесно пресъхват ония топли извори, които нямат голяма дълбочина.

Оттук можем да извадим следния закон: студените хора извират от дълбоки места, горещите хора извират от плитки места. Някой казва: "Студен човек съм". Студен си, защото извираш от дълбоко. – "Сгорещил съм се, горещ човек съм." Внимавай да не се сгорещиш повече, отколкото трябва, защото ще се намериш пред голяма опасност. Когато студеният замръзва, когато горещият се стопява, и двете положения са лоши. Обаче когато студеният не замръзва и когато горещият не се стопява, и двете положения са добри. Тогава в природата се явяват условия за дъжд. В сегашния живот топлината е по-опасна от студа. Ако някой човек се подложи на замръзване по специален начин, студът няма да го повреди. Той може да се запази в това състояние цели векове и после пак да се размрази. Размразяването трябва да става от опитни хора. Те оставят замръзналия човек навън, на студено, и постепенно го разтриват, докато възстановят кръвообращението му и по този начин му възвърнат живота. Рече ли невежият да направи опит със замръзнал човек, да го размрази, той ще го внесе в топла стая, където ще го умори или най-малкото ще го осакати. Значи, сиромахът не трябва да става богат. Защо? Защото той не може да използва новите условия, в които се намира; той ще се намери в положението на замръзнал човек, внесен в топла стая.

Казвам: когато природата поставя някого в известни ограничения, тя има предвид неговото благо. В този смисъл сиромашията за човека е също такова благо, каквото е и богатството. Като не разбират този закон, хората не използват правилно нито сиромашията, нито богатството, вследствие на което и от едното, и от другото благо се явяват големи недъзи. И тогава нито богатството е употребено намясто, нито сиромашията. Сиромашията е условие да се родят велики черти в характера на човека. Външно великите хора не са били богати. Тяхното богатство се е заключавало в знанието им, в характера им, както и в добродетелите им. Като си сиромах, това не показва, че нямаш условия за растене и развитие. Когато природата постави човека при ограничителни условия, с това тя цели да предизвика скритите сили, скритото богатство на неговата душа, да се изявят навън и да заработят за неговото повдигане. Да намери човек скритото богатство в себе си, от него се изисква вяра.

Днес хората влизат вече в закона на положителната вяра, която почива на данни, на известни факти. Само тази вяра може да създаде наука. Ако човек вярва, без да работи, без да учи, това е суеверие. В това отношение учените хора са много внимателни. За да се произнесат по някой въпрос, те дълго време правят наблюдения, изследвания и тогава само се осмеляват да предадат фактите като положителни. Например те от векове наблюдават Луната, искат да се произнесат с положителност върху живота там. Те следят, изучават какви промени стават на Луната, за да разберат дали там условията на живота са разнообразни. Ако са разнообразни, значи и там има условия за развитие на същества. Едни учени казват, че и на Луната има условия за живот, други учени отричат това. Те се коригират едни други, допълват се, докато най-после се доберат до верни факти. И само върху тия факти може да се гради истинска наука.

По същия начин и човек, като изучава живота си, като изучава себе си, трябва да се основава на верни, а не на мними свои прояви. Някой човек си мисли, че е музикален. Той трябва абсолютно да се убеди в това. Как ще се убеди? Като чуе някое музикално произведение и може още от първия път да го запомни, значи той е роден музикант. Някой пък мисли, че има силна памет. Кой човек е паметлив? Този, който, чуе ли нещо веднъж, веднага го запомня. Трябва ли десет път да му се повтаря, за да го запомни, той не е паметлив човек. Същият закон е верен и по отношение на духовния свят. Който е духовен, той веднага разбира духовните работи. Който не е духовен, с часове може да му се говори, и пак ще остане нещо тъмно в съзнанието му.

Под духовен човек разбираме такъв, който живее в по-висок свят, в света на четирите измерения. Той разбира четири точки, четири положения, в които се движи. Духовният човек вижда и през планините, и затова Слънцето за него никога не залязва. За него нощ не съществува; и нощем той се движи в светлина. Човекът на четвъртото измерение не се нуждае от лампи, той всякога е в светлина. Срещнете ли такъв човек на Земята, той може за всичко да ви говори, но за своята духовна лампа, с която осветява всичките си пътища, нищо няма да ви каже. По този въпрос той мълчи като риба. Тръгнете ли на път вечерно време с такъв човек, той ще ви прекара през най-тъмните места и ще върви тъй свободно, безпрепятствено, както през деня. Ако го попитате защо върви тъй свободно в тъмнината, той ще ви каже, че от баща си, от майка си е наследил способността да вижда в тъмното. После ще прибави: "И някои животни имат тази способност – да виждат добре в тъмнината".

"И като влезе ангелът при нея, рече: "Радвай се, благодатная!" Ангелът е разумното начало, което може да посети човека. Всеки може да бъде посетен от ангела на разумността. Някой казва: "Да бях аз на мястото на Мариам!". Всеки човек може да бъде на мястото на Мариам. Ще дойде момент в живота на всеки човек, когато той ще зачене и ще роди нещо велико, нещо хубаво. Ще дойде ангел при него и ще му каже: "Радвай се, защото си намерил благодат пред Бога!". За да дойде този момент, ние трябва да имаме абсолютна вяра, да не се съмняваме. Ангелът дойде при Захария и при Мариам, а Захарий се усъмни малко и го запита как може да стане това. Щом ангел ти се явява, не питай, но вярвай в това, което той ти казва. Никакво съмнение, никакво ровене! Какво правите, като посеете едно семе или растение? Посаждате го, поливате го и го оставяте да расте. Вземете ли да ровите, да го бутате, за да видите как се развива, вие ще го осакатите. Как ще го проучвате? По листата му, по цвета му и по плода му. Ако листата му през времето на растене са зелени, ако то цъфти навреме и завързва навреме, тогава и корените му са здрави. Ако листата му не са зелени, ако не цъфти и не завързва навреме, тогава корените му са слаби, хилави. И при този случай пак няма да ровите корените му, но ще го наторите добре и ще го поливате редовно.

Никога не ровете корените на растенията. Казвам: като имате предвид това правило, не се ровете и в корените на вашия живот. Например когато човек направи погрешка, неговата задача е да коригира погрешката си, а не да се рови в нея, за да търси причините, виновниците за нея и с това да се мъчи да се оправдае или пък да се накаже. Не се ровете в злото, в погрешките и в престъпленията! Човек не е единственият отговорен фактор за своите погрешки. Когато разглежда научно една своя погрешка, той трябва точно да знае каква част от тази погрешка се пада на него, и каква част – на другите. Част от препятствията и спънките, които човек среща в живота си, може да се дължи на обществото, друга част – на разумните същества, трета част – на природата, а една част от тези препятствия може да са поставени от Бога. По този начин всеки човек е поставен на ред изпитания, без да знае той каква велика цел се крие в тези изпитания. Ако човек не разбира закона на растенето, ще извади криви заключения за живота си и ще каже: "Господ не мисли за мене, Той ме е оставил на Земята само да страдам и да се мъча". Питам: по какъв път този човек е дошъл до заключението, че Бог го е изпратил на Земята само да страда? Къде са неговите данни, чрез които е дошъл до това заключение? Ако няма никакви факти, никакви научни данни, неговото заключение е основано само на предположения, на хипотези.

Сега ние можем да извадим заключението: всяко твърдение, основано само на хипотези, е толкова сигурно, колкото е сигурно положението на къща, основана на пясък. Една мома среща на пътя си един момък, който я спира и ù казва: "Госпожице, много си красива. По-голяма красавица от тебе не съм виждал. Щом те видях, сърцето ми трепна". Тази мома веднага хваща вяра на думите на момъка и през целия ден се чувства доволна, щастлива, убедена, че като нея няма друга мома, толкова красива. Една нейна приятелка, като я вижда тъй самодоволна и горда, ù казва: "Виж, аз имам в джоба си едно огледало – огледай се в него, за да провериш дали действителността отговаря на думите, които момъкът ти е казал". Тази мома отдавна не се е оглеждала в огледало и послушва другарката си. Като се вижда в огледалото, махва го недоволно настрана и казва на другарката си: "Вземи си огледалото назад!". Тя била недоволна, защото не се видяла тъй красива, както си въобразила; освен това, като погледнала дебелите си устни, с които приличала на негърка, още повече се ужасила.

Не е лошо, че устните на някого са дебели, но дебелите устни говорят за известна деформация в човека. Тази деформация е предизвикана от застой в астралния му живот. Такъв човек е сял градини, ниви, лозя, но е нямало кой да ги жъне, да ги обработва. Той е започнал да гради къща, но и нея не е довършил. Изобщо всичките му работи са останали недовършени. Хората с дебели устни са малко мързеливи. Такива са и негрите. Ако устните на човека са много тънки, и това не е добре. Има определена мярка доколко устните на човека трябва да бъдат дебели или тънки. Дойде ли тази естествена мярка, енергиите в чувствата на човека са хармонични. Енергиите в чувствата и в мислите на човека трябва да се разпределят правилно, за да има естествен изблик в тях. Следователно, ако имате дете с дебели устни, вие трябва да знаете по какъв начин да го възпитавате, за да въздействате на неговите енергии. Ще кажете: "Господ го е създал такова". Господ го е създал такова, но това не подразбира, че и такова трябва да остане. Това дете расте, развива се, намира се в ръцете на своите родители и учители, които трябва да се грижат за неговото възпитание. Майката и бащата имат задача да работят освен върху себе си, още и върху своето дете.

Аз привеждам този факт, защото някой път и вие ще почувствате своите устни дебели. Няма човек, който да не е почувствал поне веднъж в живота си устните си дебели. Щом чувствата в човека се възбудят чрезмерно, той вижда вече устните си надебелели. Когато някой стар човек се влюби, българите имат една поговорка за случая: "Пази боже, старо бунище да се запали!". Роди ли се желание в човека да стане богат, устните му надебеляват; роди ли се желание да стане учен или силен, устните му пак надебеляват. Това са желания, които трябва да се реализират, но не само временно. Да реализираш дадено желание временно, това значи да оставиш корена му вътре в тебе да продължава да живее и да те измъчва.

Една млада мома от Сливен обичаше един млад момък, добър човек, който живееше чист живот, прекарваше в пост и молитви, искаше светия да стане. Момата пък искаше да се ожени за него. Аз ù казвах, че този момък е добър, но не е за нея, тя няма да бъде щастлива с него. – "Нищо, нека не бъда щастлива, но искам да живея с него поне три дена." Най-после тя постигна желанието си, ожени се за него и скоро се разочарова. Той не работеше нищо, живееше на гърба ù. Тя работеше и го хранеше. Срещам я един ден и я питам: "Доволна ли си от живота си?". – "Ако тогава имах тази опитност, каквато сега имам, един час не бих желала да живея с него." Той беше отличен момък, идеалист, но това, което тя търсеше, не можа да го намери в него. Желанието, стремежът ù беше добър, но методът, по който искаше да го реализира, не беше прав. По същия начин желанията, стремежите на хората може да са прави, но методите, пътищата, по които те искат да ги реализират, не са правилни. Наистина, всяко желание, всяка мисъл на човека трябва да се реализира, но кога? Когато тази мисъл, това желание служат за растенето, за самоусъвършенстването на душата.

Казвам: всички страдания, изпитания и препятствия в живота на човека целят пробуждане на висшето съзнание в него, тоест да се роди нещо велико в душата му. Това виждаме в двата примера за Елисавета и Мариам. Първата роди Йоан Кръстител, а втората – Христа, Спасителя на човечеството. Разгледайте тези примери като символи в духовния си живот и ги приложете. Не се спирайте върху буквалното им значение. Ако разгледате тези факти в буквален смисъл, вие ще започнете да изучавате историята за идването на Христа: кога се е родил, как се е родил и т.н. Нещата лесно се проверяват. Как? От резултатите им. Ако разгледате например резултатите на сегашното християнство, ще разберете, че има нещо криво в неговите методи. И наистина, стремежите на християните са прави, желанията им – също, но методите, които те прилагат, са криви. Вследствие на кривите методи християнството не постигна това, което можеше да постигне. Християните възприеха методите на езичниците, с което внесоха големи заблуждения. Днес християните трябва да коригират своите методи за постижения. Задачата на християнството не седи в доказване съществуването на Бога. Още преди Христа гръцките философи се занимаваха с въпроса за съществуването на Бога. Задачата на християнството беше да се създаде връзка между всички души, за да растат, да се развиват, да се освободят от ограниченията и от робството на греха. Друга главна задача на християнството беше повдигането на жената.

И тъй, всеки от вас трябва да зачене и да роди в себе си пророк като Йоан Кръстител и спасител на своята душа като Христа. Апостол Павел казва: "Родих ви". Ако вземете неговите думи в буквален смисъл, това е невъзможно. Днес само жената ражда. Тогава какво означават думите на апостол Павел? Той подразбира друго: да роди човек нещо велико и красиво в своята душа. Разберете ли раждането в буквален смисъл, вие ще се натъкнете на ред противоречия. При това, вие не можете да бъдете и в положението на Мариам. Никоя друга жена не може да бъде в нейното положение, защото явленията в природата не се повтарят. Във физическия свят всяко явление при дадени условия може да се извърши само един път. Втори път нито условията могат да се повторят, нито явлението може да се извърши по същия начин. В света съществува пълно разнообразие. Обаче всички стремежи и желания на човека се реализират. Когато не се реализират желанията и стремежите на хората, те живеят във физическия свят. В Божествения свят всички желания се реализират.

И тъй, съществува един свят, в който радостите са реални, а скърбите – привидни. Този свят е светът на ангелите, на светиите, на съвършените същества; този свят е Божественият. Съществува и друг свят, в който радостите са привидни, а скърбите – реални, той е физическият свят. Човек може да живее в Божествения свят, ако има абсолютна, положителна вяра в себе си. Имате ли тази вяра, вие ще възкръснете. Силна ли е вашата вяра, ако тя не може да ви възкреси? Ако носите, също като Крали Марко, нож, запасан на пояса си, а не можете с него да отсечете една сламка, какъв нож е той? Остър, здрав нож е този, с който, като докоснете само някой голям камък или някоя канара, тя да отхвръкне на разстояние. Остър нож е този, с който, при един замах само, отрязвате дървета, дебели по два метра. Какъв е вашият нож? Вие ударите с него една сламка, и той отхвръква настрана. Не е здрав, не е направен добре вашият нож. Вие, с вашата слаба вяра, представлявате такъв нож, който лесно се чупи. Ние говорим за силна вяра, която всичко преодолява. Вяра, която не може да се справи с мъчнотиите в света, не е нито Крали-Марковият нож, нито ножът на някой ангел. Когато някой ангел простре ножа си по движението на Земята, тя се отдалечава от него, заобикаля го. Отдалечаването на Земята от ножа на ангела учените наричат отклонение на Земята. Когато някой ангел иска да опита силата на своя нож, той го проверява по отклонението на Земята. Колкото повече се отклонява Земята, толкова ножът на ангела е по-силен. Щом забележи отклонението на Земята, ангелът вече не прави втори опит.

Казвам: вие се нуждаете от мощна, силна вяра, за да преминете благополучно пътя, по който се движите. Цялата Земя да се преобърне, вие трябва да имате вяра, че светът, в който живеете, е изправен и не може да ви се случи нищо, което да скъса връзката ви с живота. Няма сила в света, която може да ви отклони от пътя, освен вие самите. Двата примера с Елисавета и Мариам нека ви бъдат като образци в живота. И вас един ден ще ви посети вашият ангел, но гледайте да не онемеете. Ако онемеете, и това не е лошо, защото казано е, че мнозина ще онемеят, като видят Бога, но ще знаят, че вярата им е слаба. И като са неми, идеята им пак ще се реализира. Мариам имаше голямо изпитание. Йосиф искаше да я напусне, усъмни се в нея, но дойде един ангел при него и му каза: "Това, което Мариам е заченала, е от Духа Светаго. Вземи жена си и иди в Египет!". Ако и вие сте верни на Божественото във вас, ангел Господен ще дойде и ще уреди всичките ваши мъчнотии. Вие ще минете през огън, без да падне косъм от главата ви.

Това е истинско учение, това е истинска религия, защото почиват на здрава, положителна, изпитана вяра. Само такова учение може да осмисли живота на човека. Само това учение развива душата и укрепва духа на човека, като реализира всички негови възвишени мисли и желания за служене на Бога. Няма по-хубаво нещо от това, да служи човек на Бога. Първото нещо в света е да служим на Бога, а после – на хората; първо да обичаме Бога, а после да обичаме и хората. Първо ще започнем от Бога и после ще дойдем до хората. Тази е задачата на Новото учение: да започнем горе и да свършим долу. Като свършим работата си долу, пак ще се качим горе, ще завържем двата края и ще образуваме една колесница, като тази на свети Илия, с която ще се възнесем на небето. Пред вас седи реализирането на една велика задача.

Ще ви приведа два примера, върху които трябва да размишлявате. В древността имало една царска дъщеря, която по особени причини трябвало да живее в една много красива планинска местност. Тук тя очаквала своя възлюбен. Като научили в други царства за царската дъщеря, при нея започнали да идват много княжески и царски синове, но никой от тях не се връщал у дома си: един от царските синове се превръщал на камък, друг – на пръст, трети – на сухо дърво, четвърти – на животно и т.н. От всички царски синове останал само един, който още не бил посетил царската дъщеря. И той започнал да се приготвя да я посети. Като научила това нещо царската дъщеря, тя му написала писмо, в което го предупреждавала какво ще му се случи. Писмото имало следното съдържание: "Ако ти дойдеш при мене по същите пътища, по които и другите дойдоха, по-добре не идвай, защото те чака голямо нещастие. Ако дойдеш при мене със същите крака, с каквито и другите дойдоха, не идвай. Ако дойдеш да ме видиш с обикновените си очи, с каквито и другите дойдоха да ме видят, не идвай. Ако дойдеш при мене с обикновената си уста – да ми говориш обикновени неща, каквито ми говориха и другите, не идвай. Ако можеш да дойдеш по такъв път, по който никой не е дохождал, само тогава ела".

Казвам: и вие, за да постигнете великия идеал на своята душа, трябва да намерите тези три неща. Великото не се постига по обикновените пътища, по които хората вървят; великото не се постига и с обикновените умове и сърца, с които съвременните хора се домогват в живота; великото не се постига и с обикновените мерки, с които съвременните хора мерят нещата. Това, с което съвременните хора си служат, то е само предисловие към великото, което е разрешено за другите същества, но за вас чака само момент, за да ви се изяви. Засега тази задача за вас не е разрешена още, но разреши ли се един ден, вие ще изпитате в душата си небивала дотогава радост.

Казвате: "Ние искаме да знаем как ще постигнем това". С този ум, който имате днес, вие не можете да знаете тези неща. Защо не може и не трябва да ги знаете с този ум, ще ви обясня със следния пример. Един турски ходжа се молил на Господа да просвети ума му, за да научи и да разбира всичко, каквото се съдържа в Корана. Той се молил на Бога така: "Господи, четиридесет дена наред ще постя, само да ми помогнеш да разбирам всичко, което е писано в нашата свещена книга". И наистина, той постил четиридесет дена, след което придобил големи знания. Обаче тези знания му допринесли толкова много страдания, че той започнал пак да се моли на Бога: "Господи, четиристотин дена ще постя, но моля Те, помогни ми да забравя всичко, каквото съм научил!". Следователно ние не трябва да бъдем като този ходжа, да искаме да придобием всичкото знание за четиридесет дена, за да не става нужда после да постим четиристотин дена, за да забравим това знание, което сме придобили. Казвам: всеки ден човек трябва да придобива толкова знания, колкото е способен да възприеме и асимилира. Всеки ден носи своето благословение.

И тъй, две неща ще имате предвид: когато ангелът ви посети, вие трябва да бъдете готови да го изслушате и да го разберете; след това гледайте да не се усъмните. По-нататък Бог ще се погрижи за Своето.

17 август 1930 г. при езерото Елбур

Виждане и съзнаване

Мнозина запитват: "Що е реалност?". Това, което едновременно виждаме и съзнаваме, то е реалност. Това, което само виждаме, а не съзнаваме, не е реално. Или това, което съзнаваме само, без да го виждаме, не е реално. Когато човек се съмнява в нещо, това подразбира, че той го вижда отвън само, без да ги съзнава отвътре. Всяко нещо, което в даден момент само виждате, без да го съзнавате, не е реално. Това, в което никак не се съмнявате, него едновременно го виждате и съзнавате; а щом е така, то е реално.

Например днес вие виждате хубавия ден, ясното небе, слънчевата светлина, а същевременно съзнавате, че всичко това е израз на напреднали, възвишени същества. Щом виждате и съзнавате това, този ден е реален за вас, затова и вие се радвате. Другояче казано: за всички възвишени същества днес е тържествен ден – и ние участваме заедно с тях в това тържество. Следователно този хубав ден не е нищо друго, освен израз на техните добри мисли и желания. Добрите мисли и желания създават възвишени енергии, които ние днес чувстваме. Мъглите, които се разстилаха пред нас, изчезнаха, бурята престана. Ако тези възвишени същества не участват между нас със своите светли мисли и благородни желания, небето и досега можеше да бъде забулено, а ние щяхме да бъдем като в затвор.

Който не разбира този закон, ще каже: "Това е случайност". Случайността е закон, който има отношение към единиците, тя е закон за единичното съзнание. Например един човек може случайно някъде да се спъне и да си счупи крак или ръка, но да се спънат всички същества едновременно, това е невъзможно. Един човек може да сгреши, да направи някаква погрешка, но да поддържате, че в този момент всички хора могат да сгрешат, това е неразбиране на законите в живота. С един човек може да се случи нещо, но с цялата Вселена не може да се случи същото. Целокупността не може да се изложи на това, на което отделният човек се излага. Значи, човекът в своята битност, тъй както е произлязъл от Бога като душа и дух, не може да се спъне, не може да греши.

Казвам: когато говорим за реалността на човека, ние разбираме това, което едновременно виждаме и съзнаваме. Ние виждаме например своето тяло като резултат на нашия минал живот. Едновременно с това ние съзнаваме, че можем да мислим, да чувстваме и да действаме. Тъй щото всеки човек едновременно представлява съзнание и външна форма, видима за обикновените очи. И тогава, според степента на неговото съзнание, всичко, което той мисли и чувства, се отразява върху лицето му. Който е наблюдателен, той ще забележи, че всяка мисъл или всяко чувство, които минават през съзнанието на човека, се отразяват върху лицето му като в огледало. По същия начин нашият външен и вътрешен живот се отразява върху съзнанието на по-напредналите от нас същества. Всяка наша мисъл, всяко наше чувство и всяка наша постъпка се отразяват върху съзнанието на ангелите в различни форми. Някоя мисъл, някое чувство или някое действие може да се отразят върху съзнанието на някой ангел например във формата на карамфил, роза или друго някое цвете, каквито ние отглеждаме в градините си, радваме им се, без да знаем техния произход. Цветята са деца на ангелите. Когато някой ангел помисли нещо хубаво, като резултат на неговата мисъл изниква някакъв хубав цвят: роза, карамфил, кокиче, минзухар или друг някакъв цвят. Каквото е времето – пролет, лято, есен или зима, такъв ще бъде и цветът. При това, колкото по-възвишени са мислите и чувствата на ангелите, толкова по-благоуханни са и цветята, които ги изразяват. Затова именно цветята се наричат деца на ангелите.

И тъй, когато казваме, че трябва да бъдем внимателни с цветята, подразбираме да бъдем внимателни с мислите на ангелите. Настъпите ли едно цвете, вие настъпвате някоя мисъл или някое чувство на едно възвишено същество. Някога вашето невнимание може да мине безнаказано, но някога това възвишено същество ще ви хване за ухото и ще ви възпита по свой начин: веднъж завинаги да помните – чужди мисли и чувства да не тъпчете. Свещен закон е: не настъпвайте мислите и чувствата на ангелите. Ако вие настъпвате мислите и чувствата на ангелите, как бихте постъпвали тогава с мислите и чувствата на хората? Навярно тях бихте направили на каша. Като срещнете едно малко дете, какво отношение трябва да имате към него? Това дете носи в себе си едновременно мислите и желанията на своите родители. Отнесете ли се с него небрежно, грубо, с това вие нарушавате свещения закон. На същото основание трябва да бъдете внимателни и със своите мисли и чувства.

Някой казва: "Аз съм лош човек, от мене нищо не може да стане". Така може да говори човек за известни свои постъпки в даден момент, но да мисли, че по естество е лош, с това той огорчава Бога, Който го е създал, той тъпче Неговите мисли и чувства. Щом Бог е помислил за тебе, Той е пожелал и да те създаде, да направи нещо от тебе, за което те е изпратил на Земята. Обаче кажеш ли, че нищо няма да излезе от тебе, с това ти цапаш Божията мисъл и грешиш. Искаш ли да изправиш погрешката си, кажи: "Това, което Бог е помислил за мене, ще се реализира. Щом Бог ме е изпратил на Земята, Той е вложил в мене нещо свое: своята мисъл, своето чувство и своето желание. Идеалът за възвишеното, за великото е Божествен. И сто пъти на ден да греша, Бог пак ще ме измие. Той не може да бъде неверен на Себе Си". В Бога противоречия няма. В Неговите мисли, чувства и желания няма обратни решения. Дръжте тази мисъл в ума си, ако искате да се самовъзпитате правилно. Дръжте в съзнанието си образа на всички хора, животни и растения като образ на Божии създания. Постъпвате ли така, всички работи в живота ви ще се наредят добре.

Като наблюдавате времето днес, вие считате, че е в реда на нещата този ден да бъде ясен, хубав, какъвто е в действителност. Този ден е едно изключение от другите дни. Подобен на този ден не е имало: атмосферата е особено пречистена, със специфични вибрации; съзнанието на ангелите, които взимат участие заедно с нас, е също така специфично. Никога ангелите не са мислили така, както днес. Техните умове и сърца са широко отворени днес, те изпращат своето благословение към нас. Питам тогава: ако вашите напреднали братя се радват, трябва ли вие да плачете? И за какво ще плачете и тъжите? Пощата носи вече техните писма и подаръци, чрез които се предава Божието благословение. От вас зависи дали да ги приемете навреме, или не. Ако изпълнявате волята Божия, всичките благословения ще дойдат навреме; не изпълнявате ли волята Божия, благословенията ще закъснеят. Закъсняването на благословенията показва, че вие сте се отделили от мястото или от специфичните условия, при които е трябвало да ги получите. Ако стоите на същото място, в същата къща, до която е адресирано писмото, ще го получите навреме. Обаче местите ли се от къща в къща или от град в град като прелетна птичка, и писмото ще закъснее. Кой е виновен за това?

Днес ние правим нашата Божествена среща със светиите и ангелите, които също така се срещат. Някой казва: "Ние искаме да ги видим". Вие искате да видите съществата, които се срещат, но виждането е вътрешно отношение, вътрешен процес. То е въпрос, който се отнася до съзнанието на човека. От неговото съзнание зависи и далечината на предметите. Когато един предмет е близо до вас, вие виждате ясно всичките негови подробности. Ако не виждате предмета ясно, това показва, че той е далеч от вас. Сега вие виждате нещата, защото са близо до вас. Радвайте се, че ги виждате. Ако не виждате всички неща, виждате поне Слънцето, Месечината, а те съставляват вече половината реалност.

И тъй, аз искам да разберете реалността, да разберете онзи вътрешен закон, според който човек трябва да дойде до положение, когато едновременно ще вижда и ще съзнава нещата. Това е привилегия, която мъчно се постига, но е възможна. Усилия, съзнателна работа се изискват от човека. Когато вибрациите на вашето зрение – външно и вътрешно, и вибрациите на вашето съзнание се срещнат в Божествения фокус, вие ще се доберете до реалността на нещата. Дойдете ли до реалността, вие ще забравите външния свят така, както някой човек, като прочете една книга и я запомни, втори път не я чете; той затваря книгата и се отдава на размишление върху прочетеното. Човек, който е видял нещата в тяхната реалност, затваря книгата на живота и започва да помага на страдащите, на бедните, които обича и разбира, както разбира и себе си. Онези, които не разбират този закон, като наблюдават хората, които живеят в реалния свят, казват: "Тези хора се пренесоха вече". Да се пренесеш от едно място на друго, това е ходене, движение, в което не седи реалността на живота. Ходенето, движението е половин реалност. Истинското пренасяне подразбира едновременно виждане на живота отвън и съзнаване на живота отвътре. Тези два процеса съставляват реалността.

Следователно съществата действат върху нас едновременно по два различни начина: едни от тях действат със своята мисъл, като образуват външния свят; други от тях действат със своите чувства, с любовта си, като образуват вътрешния свят. Тъй щото ние се намираме под две различни влияния. Понякога се случва и обратното: едни същества действат с чувствата си върху нас и образуват външния, физическия свят; други пък действат с мислите си и образуват вътрешния свят. В такъв случай човек трябва да разбира дали обективният, външният свят, в който живее, е произлязъл от мислите, или от чувствата на някои напреднали същества. Той трябва да разбира още дали светлината на неговото съзнание в даден случай се дължи на мислите, или на чувствата на някои от напредналите същества.

Човек сам по себе си е колективно същество. Щом е така, той сам не създава нито мислите си, нито своите чувства. Ако той е сам творец на своите мисли и желания, те всякога трябва да бъдат с него. Всъщност така ли е? Понеже човешките мисли и желания се изгубват, напускат човека, това показва, че те идват отнякъде, спират се в човешкия ум и в човешкото сърце временно и после пак си заминават. Едновременно десет души могат да имат една и съща мисъл или едно и също чувство. Мислите и чувствата търсят условия да се проявят и където намерят благоприятни условия, там спират. Някой ще запита: "Колко време седят у човека тези мисли и чувства?". Когато човек възприеме една Божествена мисъл и я приложи навреме и правилно, тя ще остане при него по-дълго време и ще го ползва повече. Не я ли приложи навреме, използва ли я неправилно, тя го напуска. Щом Божествената мисъл се използва правилно, тя оставя копие върху съзнанието на човека, тъй както образът, изложен на светлината, оставя копие върху светлочувствителната фотографска плоча. Божествената мисъл е по-реална от човека, когото виждаме само външно да се движи, да говори или да върши нещо. Обаче всяка Божествена мисъл става реална за нас, когато тя се приложи. В това отношение силата на Божествените мисли е в приложението им, а не само в усилието, което правим, за да ги приложим.

Приложението не е механически закон – то седи във вътрешното знание на човека. Да приложиш една мисъл в живота си, това подразбира да съзнаваш, че тя е вярна, че е време да се приложи, и да нямаш никакво съмнение в нея. Само при това положение ти можеш да приложиш тази мисъл с радост в душата си. Някой казва: "Дали е навременна тази мисъл?". Божествените мисли идат всякога навреме, следователно и приложението им е навреме. Дойде ли една Божествена мисъл в ума ви, каквато и работа да имате, напуснете я, за да приложите тази мисъл. Приложите ли я, ще видите, че нищо не сте изгубили. А вие какво правите? Щом дойде Божествената мисъл при вас, казвате: "Нека да свърша първо своята работа, че тогава ще се занимавам с тази мисъл". Но докато свършите работата си, Божествената мисъл си е отишла. Вашата работа всякога можете да я свършите, защото конецът ù всякога може да се прекъсва и завързва, но Божествената работа не трябва да се отлага.

На сегашната среща вашите напреднали братя имат за цел да ви предадат своето завещание в следния смисъл: "Ако искате да имате успех във всяко добро начинание на живота си, не изпускайте случай да приложите всяка Божествена мисъл, която е дошла до вас; не изпускайте случай да реализирате всяко Божествено желание, което е дошло до вас. Бъдете като нас! Ние всякога сме прилагали Божествените мисли и сме реализирали Божествените желания. Не се плашете, ние сме с вас. Оставете страха настрана, не се занимавайте с него! Занимавайте се с Любовта!". Този е поздравът, който напредналите братя отправят към вас. Някои питат: "Какво да правим със страха?". Вашите напреднали братя казват: "Ако се занимавате с Любовта, страхът ще излезе навън". – "Какво да правим с лъжата?" – "Занимавайте се с Истината!" – "Какво да правим с глупостта?" – "Занимавайте се с Мъдростта!" Напредналите братя ви поздравяват с думите: "Ако искате да бъдете свободни, занимавайте се с Любовта, с Мъдростта и с Истината!".

Сега вие може да предадете тази мисъл и на вашите братя и сестри, но без прибавки, без преувеличения, без качулки. Качулките са човешки измислици. Някой казва: "Видях един ангел". – "Имаше ли крила?" – "Да." – "Колко?" – "Много крила имаше, може би милиони." – "Само един ангел ли видя?" – "Много ангели видях." Всъщност ангелът сам никога не ходи. Те ходят заедно, групово, по много, но един от тях се явява като представител. Нам се вижда като че само един ангел е слязъл при нас, защото те ходят много бързо. Ако ви кажа, че ангелите са между нас, вие ще попитате: "Где са те?", ще искате да ги видите. Понеже ангелите са същества на светлината, тази светлина, която имаме днес, това са ангелите. Чрез своята светлина външно те искат да въздействат върху нашето съзнание. Ако ангелите се оттеглят, веднага около вас и във вас ще настане голям мрак.

За изяснение на мисълта си ще ви дам един прост пример. Представете си, че вие сте изпаднали всред пътя в голям мрак, нищо наоколо не виждате. В този момент един ангел се явява срещу вас със свещ в ръка. Ангелът ви обича, затова иска да освети пътя ви. Вие веднага виждате светлината на свещта, но ангела още не виждате. В дадения случай в духовния свят свещта и ангелът са едно и също нещо. Във физическия свят обаче ангелът и свещта не са едно и също нещо. Защо? Във физическия свят свещта изгаря, а в духовния свят свещта никога не изгаря, а само свети. Тъй щото днешната светлина е израз на ангелите, които присъстват между нас и носят радост, която вие чувствате. Когато виждате светлината, вие не се радвате толкова на свещта, от която излиза светлината, но се интересувате кой се крие зад свещта, кой я носи. Значи изгубени ли сте някъде в тъмнината, вие се интересувате от този, който ви носи свещта, а не от самата свещ. Вие се радвате повече на носителя на светлината. Тъй щото виждате ли светлина в мрака, в първия момент се интересувате от този, който носи светлината; във втория момент вие се радвате вече на този, който я носи. Щом влезете у дома си, вие можете да загасите свещта, защото там ще намерите друга запалена свещ.

Днешният ден е определен за работа – работа за Любовта, за Мъдростта, за Истината, която работа наричаме с общото име свещена. Ще работите за Любовта, от която произтича животът. В живота се крие всичката радост и веселие. Ще работите за Мъдростта, от която изтича светлината – като наслада в живота. Ще работите за Истината, от която изтича свободата – в свободата се съдържат всички възможности за реализиране на нещата. И тъй, реално е това, което едновременно виждаш и съзнаваш. Не се ровете в реалността, нито се съмнявайте в нея. Съмнявате ли се, вие ще си създадете ред нещастия и спънки в живота.

Казвам: напредналите, възвишените същества, които днес присъстват тук, уреждат вашия живот. Например някой ученик има слаба памет: учи, мъчи се, но не постига целта си. Като го види един от тези братя, бутне центъра на паметта му – и от този момент нещо просветва в ума на ученика, той започва да помни, да учи лесно уроците си. От слаб ученик той става силен, способен. Това е едно щастливо съвпадение, тоест преминаване през реалността на живота. Ангелите, възвишените същества, имат желание да помагат на хората, но ако те се съмняват, не могат да получат тяхната помощ. Ангелите завързват конците, а хората ги късат. Не късайте конците, които ангелите връзват. Късате ли тези конци, вие ги лишавате от условията на реалността. Хората имат желание да им се помага при всички условия: колкото и лоши да са, както и да се проявяват, те мислят, че трябва да им се помага. Не е така. Като хора, като разумни същества, и те имат задължения в света, с които трябва да се съобразяват.

Например кой би налял нещо в някое шише, ако е уверен, че нищо няма да вземе от съдържанието на това шише? Всеки, който налива нещо в шишето, има мисълта, че когато му дотрябва, ще може да вземе част от това, което е налял. Всеки, който туря пари в касата, мисли, че ще може да вземе нещо от нея. Ако знае, че като тури пари в касата, тя ще се затвори и нищо няма да извади от нея, той нищо не би внесъл. Срещнеш един човек, обикнеш го: ти вече влагаш известен капитал в него. Когато кажеш някому, че го обичаш, това подразбира, че ти влагаш нещо в касата му и го питаш: "Мога ли, когато пожелая, да взема част от капитала, който съм вложил в тебе, или ти ще го задигнеш? Касата ти ще бъде ли отворена, когато пожелая, или ще я затвориш?". Всеки човек, в касата на когото сме вложили нещо и който я затвори и нищо не връща, той не постъпва според Божия закон. Касата, в която е вложено нещо, трябва да бъде всякога отворена, да може от нея и в нея свободно да се излива и да се влива като в извор. В извора има постоянно движение на вливане и изливане. Каже ли ви някой, че ви обича, той влага нещо у вас. Кажете ли някому, че го обичате, вие влагате нещо в него. Мисли ли някой добро за вас, той влага нещо в касата ви. Мислите ли добро за някого, вие влагате нещо в неговата каса.

Днес ангелите влагат нещо във вашите каси. За вас е важно да знаете дали това, което те влагат, ще израсте. Ще израсте, разбира се. И вие трябва да вложите нещо в техните каси. Какво трябва да вложите? Вашата благодарност към тях. Няма по-велика поезия в живота на човека от тази, да може той да благодари. Ние като хора сме слаби, затова ангелите са дошли на Земята – да ни помагат. Това, което вие не можете да направите, те ще го направят. Вие не можете да поправите времето, но те ще го поправят; вие сами не можете да подобрите здравето си, но те могат. Те могат да направят много неща, но имат ред правила, които никога не престъпват. И ангелът може някой път да направи погрешка, но той никога не се изненадва. Щом забележи погрешката си, в момента я изправя. От това, че е сгрешил, той не се усъмнява в успеха на своята работа, веднага коригира погрешката си и резултатът на работата му е сигурен.

Като знаете това нещо, вие не трябва да се самоунижавате, но трябва да се смирявате. Да се самоунижи човек е едно нещо, а да се смири е друго нещо. Смирението подразбира съзнаване, разбиране, виждане на нещата тъй, както са в действителност. Смиреният човек знае какво представлява в себе си за всеки даден момент: той не се мисли нито за повече, нито за по-малко от това, което е. Ако е дете на пет години, това е нито повече, нито по-малко от петгодишно дете. Да си въобразява, че като дете на пет години, е много силно, че много неща може да извърши, не е право; да си въобразява, че като дете на пет години е много слабо, това е друго заблуждение.

Много хора искат да придобият новото по магически начин: да завъртят ключа и да влязат в Царството Божие. Те искат магическата тояжка. Адам, прародителят на човечеството, имаше магическа тояжка, но не можа да я използва както трябва. Той направи една погрешка: когато Ева отиваше към забраненото дърво, Адам беше зает с друга някаква работа и я остави сама да отиде. Той трябваше да остави всичката си работа, да вземе магическата тояжка и да придружи Ева. Като дойдоха около забраненото дърво, той трябваше да направи един магически кръг с тояжката си около Ева и погрешката щеше да се избегне. Обаче Адам не приложи магическата тояжка в този случай, вследствие на което я взеха от ръцете му и двамата с Ева бяха изпъдени от рая.

Казвам: умът, който ви е даден, е магическата тояжка, която трябва да употребявате намясто. Не я ли употребите намясто, ще сгрешите. Дойдете ли пред някакво съмнение, направете един магически кръг около себе си. Как се прави този кръг? Помислете за Бога, нищо повече! Някой казва: "Как да направя кръга правилен?". Помислиш ли за Бога, кръгът ще стане правилен. Например вие вземате малки камъчета, които имат различна форма – едни са правилни топчета, като сферички, други са неправилни сфери, трети са плоски, и ги хвърляте във водата. Щом ги хвърлите във водата, всички образуват около себе си правилни концентрични кръгове, които постепенно се разширяват, докато се изгубят във водата. Питам: тези кръгове по форма съответстват ли на формата на самите камъчета? Не съответстват. Камъчето може да има кръгла или елипсовидна, или плоска форма, но хвърлено във водата, то произвежда един и същи резултат – концентрични кръгове.

Сега аз искам да схванете правилно този закон. Някой ще каже: "Аз не съм съвършен човек, не мога да мисля за Бога – това е невъзможно за мене". Питам: ти по-слаб ли си от едно малко, безформено камъче, което още не е завършило своето развитие, но хвърлено във водата, образува концентрични кръгове? Стремиш ли се към Божествения свят, каквато и форма да имаш, при каквито и условия да попаднеш в този свят, тогава други, по-напреднали от тебе същества, ще дойдат да ти помогнат. В света съществува закон на коопериране, на сдружаване между съществата, с цел те да си помагат едни на други. Съвършените същества виждат, че някой слаб, несъвършен човек има в себе си всички добри желания да направи нещо хубаво, но не може: оплел се е някъде, и тогава те бързат да му помогнат да се разплете, да се освободи от ограниченията.

Днес, в този светъл ден, всички възвишени същества се събират не само около вас, но и около ония, които имат мисли, желания, стремежи към възвишеното в света. Те работят върху всички тия души, помагат им, за да могат да постигнат онова, което и те са постигнали. И сега аз ви поздравявам с този хубав ден! Аз ви поздравявам с реалността, тоест със способността едновременно да виждате и съзнавате нещата: това, което виждате отвън, да го съзнавате и отвътре. Мислете върху реалността.

Сега мнозина се спират върху отделни думи и казват: "Какво ли искат да ни кажат с тези думи? Как да го разберем?". Казвам: ако вие разберете този ден, тъй както е изявен пред вас, той ще се свърже с всички останали дни и ще изясни нещата. Оставете изяснението на нещата да дойде така, както концентричните кръгове постепенно се разширяват и след като хвърленото във водата камъче е престанало вече да се движи. Ако и след това се запитвате какво иска да ви каже този ден, казвам: денят ви обръща внимание на това, че вие още не сте работили за Любовта, за Мъдростта и за Истината. Да работите за Любовта, за Мъдростта и за Истината, това подразбира във всеки даден случай да прилагате и най-малкото, което едновременно виждате и съзнавате.

Човек не е единично същество. С него заедно работят много същества, които са завършили вече своето развитие, тъй щото трудът на човека е колективен. Като знаете това, от всички се изисква смирение. И които малко знаят, и които много знаят, трябва да бъдат смирени. Някой казва: "Аз искам да бъда като еди-кой си човек". Не поставяйте никого пред себе си като идеал. И да си поставите някого като идеал, няма да го достигнете. Защо? Защото той е тръгнал по-рано от вас и когато го виждате на известен връх и пожелаете да го стигнете, той вече ще бъде на друг връх. Не пожелавайте да бъдете като този или онзи, нито пък казвайте, че не искате да бъдете като този или онзи. Желанието ви да бъдете като някого или нежеланието ви да бъдете като него са погрешни – и в двата случая вие се оплитате в този човек. Когато харесвате постъпките на някого, имате право да желаете и вие да постъпвате тъй добре като него, но да бъдете точно такъв, какъвто е той, не трябва да желаете. Дръжте в ума си мисълта: "Аз искам да бъда точно такъв, какъвто Бог желае да бъда".

Това, което днес ви говоря, не е за обезсърчение, защото вие сте постигнали много неща, но не сте ги реализирали. Например вие сте дошли вече до извора – това е постижение, но трябва да опитате водата на извора. Първо, вие трябва да опитате силата на водата, която извира, тоест живота, който изворът носи. После трябва да опитате съзнанието на този извор, тоест благословението, което той носи със своята вода. В реализирането на нещата седи изпълнението на Божия план. Някой казва: "Кога ще се реализира този план?". Тези думи подразбират: кога ще се реализира пиенето на водата? Това зависи от вас. Щом поседите малко около извора, за да си починете, след това вече може да пиете вода колкото искате. През целия ден, докато сте при извора, може да пиете вода колкото пъти пожелаете. И вечер може да пиете от водата на този извор.

Основната мисъл, която трябва да задържите в себе си, е да се стремите към постигане на съществени знания. Например някой човек е много наблюдателен, но само по отношение на външната страна на нещата. Като е срещнал някого, веднага започва да ви разправя с какви дрехи е бил облечен, каква шапка е имал на главата си, какви са били обущата му, но какъв е самият човек, за това нищо не може да ви каже. Той казва: "Видях, че този човек беше модно облечен, но какво беше лицето му, какви бяха очите му, не видях – това не ме интересуваше". Обаче на физическия свят същественото за човека е неговото лице. И затова, срещнете ли човек, гледайте на неговото лице, а не на неговите дрехи. В духовния свят пък същественото за човека е неговото съзнание, а не знанието му. Съзнанието на човека е неговото лице. Каквото е съзнанието му, такова е и неговото лице.

Ще прочета пета глава от Евангелието на Матея. "А като видя многото народ, възлезе на гората; и щом седна, пристъпиха до него учениците му" (първи стих). Какво показва многото народ? Многото народ показва какви са били всички събрани там същества от видимия и невидимия свят. Разумните хора всякога са много, а глупавите – малко.

"И отвори устата си, та ги поучаваше и говореше" (втори стих). Ако народът не беше дошъл, ако Христос не беше се качил на високо място и ако учениците му не бяха пристъпили до него, Христос не би отворил устата си да ги поучава. Значи тия три неща бяха необходими, за да отвори Христос устата си и да говори.

"Блажени нищите духом, защото те ще наследят Царството Небесно" (трети стих). Това значи: блажени са тези, които познават нещата тъй, както са.

"Блажени нажалените, защото те ще се утешат" (четвърти стих). Нажалени са тези, които имат будно съзнание и сърцето им е всякога изпълнено от благородни стремежи и желания за правене на добро на ближните им.

"Блажени кротките, защото те ще наследят земята" (пети стих). Кроткият човек е винаги снизходителен към слабите и немощните, макар да вижда, че нещата не стават както трябва.

"Блажени, които гладуват и жадуват за Правдата; блажени миротворците...; блажени гонените заради Правдата...; блажени сте, когато ви похулят и ви изгонят и връх вас рекат на лъжа всяка зла реч заради мене" (шести – единадесети стих). Нека всички тия блаженства бъдат и върху вас.

"Така да просветне вашата виделина пред человеците, за да видят добрите ваши дела и да прославят Отца вашего, Който е на небеса" (шестнадесети стих). Това означава, че във висшето съзнание на всички хора трябва да има единство. Има ли единство, тогава и виделината на това съзнание ще просветне пред человеците. Няма ли това единство в съзнанието на хората, те ще изпаднат в съмнения, подозрения, противоречия, недоволства и неразположения в живота си. Казвам: всички недоволства, неразположения, завист и други подобни чувства и състояния се дължат на някои паднали ангели, адепти или божества, които ви влияят. Те са недоволни от Бога, защото носят последствията на това, че някога не са изпълнили волята Божия, а вие днес ставате тяхна жертва. Отхвърлете мислите и състоянията на тези паднали, изостанали в своето развитие същества! Нека те сами носят товара си. Не помагайте на силните.

"Защото, казвам ви, че ако вашата правда не надмине правдата на книжниците и фарисеите, няма да влезете в Царството Небесно" (двадесети стих). Значи светът и неговите действия не могат да бъдат мерило за морала. Оставете морала на света, не се занимавайте с него!

"И тъй, ако принесеш дара си на олтаря, и там се усетиш, че брат ти има нещо на тебе, остави дара си там, пред олтаря, и иди първом се примири с брата си, тогаз ела, та принеси дара си" (двадесет и трети – двадесет и четвърти стих). Човек трябва да се примирява не само със своите братя на Земята, но и с тия от невидимия свят. Представете си, че някой човек е скръбен, обременен от нещо и дойде един ангел да му помогне, но той го обиди нещо и с това го отблъсне. Може ли след това този човек да се моли? Ако рече да се моли, той ще изпитва някаква тежест в душата си. Какво трябва да направи? Първо ще отиде да намери адреса на този ангел и след това ще се обърне към Бога с молба да му прости за неговото невежество, за неговата лоша постъпка. Бог веднага ще му прости. Прости ли му веднъж, след това той може да принесе своята молитва пред олтара. Само такава молитва може да бъде приета. Този е вътрешният, мистичен смисъл на стиха. Тъй щото, когато хората едновременно виждат и съзнават нещата, тогава вече има вътрешна връзка между тях и ангелите. "Чули сте, че е речено на старовременните: Не прелюбодействай!" (двадесет и седми стих). Когато човек обича света във всички негови форми повече от Бога, той прелюбодейства вече. Христос е разбирал прелюбодейството в широк смисъл. Човек трябва да освободи душата си от всички утайки и нечистотии и да знае, че реалното е горе, а не на Земята. Всеки, който вярва в света и иска да го придобие, той ще обезсмисли живота си.

"Ако ли дясното твое око те съблазнява, извади го и хвърли го от себе си" (тридесети стих). Ако външното ти разбиране те съблазнява, ако това, което виждаш, те съблазнява, отхвърли го от себе си и влез в съзнанието си, провери го и направи корекция. По-добре е да погине едно твое лъжливо мнение или една твоя лъжлива теория, отколкото да бъдеш изложен на безкрайни вътрешни страдания. Какво струва на човека да се откаже от своята лъжлива теория? Някой човек създава една теория, защитава я, но идва време, когато трябва да я отрече и да се откаже от нея. Наистина, не е лесно изведнъж да се откаже от нея. Работил е върху нея, живял е с нея, и току изведнъж да я отхвърли. Все ще изпита известна скръб, че се е лъгал, че е изпаднал в някаква грешка. Той казва: "Как така да призная, че съм се лъгал?". Има нещо в човека, което се лъже. Казвам: за да се избави човек от вътрешните страдания, по-добре е да извади окото си и да отсече ръката си, щом те са причина за тези страдания.

"Но аз ви казвам: Никак да се не кълнете... Но да бъде речта ви: ей, ей, не, не; а от това повечето – от лукаваго е" (тридесет и четвърти и тридесет и седми стих). Питам: може ли човек, който не вярва в думите ми, да вярва в моята клетва? Казваш някому: "Ще ти кажа истината". – "Не, закълни се!" Това вече е от лукавия. Отиваш при някой банкер, искаш 1000 лева назаем. Той ти иска трима души гаранти. Значи той не вярва на твоите думи, а вярва на подписа на трима души. Това е примка, с която иска да те улови. Един светия отива при един банкер да му иска пари назаем. Банкерът му иска трима души гаранти. Светията отговаря: "Първият гарант е Бог, вторият – ангелите, а третият – светиите". – "Махни се с твоите поръчители! Ни Господ познавам, ни ангелите познавам, ни светиите познавам. Аз искам трима души поръчители от Земята." Светията махнал с ръката си и всичкото богатство на банкера изчезнало, при което той останал сам, без пет пари в джоба си. Казвам: дойде ли някой и ви представи Бога за гарант, дайте му колкото пари иска. Не дадете ли в името Божие, всичкото ви богатство ще изхвръкне.

Някой казва: "Защо хората на Земята осиромашават?". Защото, когато светията дойде при тях като при богати да им иска пари назаем в Божието име, те му казват: "Ни Бога познаваме, ни ангелите познаваме, ни светиите познаваме". Кажат ли така, Бог оттегля от тях Своята светлина и те изгубват всичко, което имат. Така пропадат на Земята богатите хора, така пропадат учените, така пропадат и религиозните. Свещено е името Божие! Свещено е името на ангелите! Свещено е името и на светиите! Споменат ли се тия имена пред вас, кажете: "Да бъде волята Божия!".

"Чули сте, че е речено: око за око, зъб за зъб"(38 стих). "А пък аз ви казвам: да се не противите злому; но който те плесне по дясната страна, обърни му и другата" (39 стих). Христос съпоставя два закона, две култури, съвършено противоположни по външен вид една на друга.

"Който проси от тебе, дай му; и който иска да земе от тебе, недей се отвръща от него" (42 стих). Това е относителна, а не абсолютна реалност. Ако една градина иска назаем вода, трябва ли да ù се откаже? Човек трябва да е извор, който всякога дава. Не разбирате ли Писанието в широк смисъл, вие ще се намерите в големи противоречия. Дойде ли някой при тебе и ти каже: "Дай, за Бога!", ти нищо не мисли и дай. – "Ако дам на този, на онзи, какво ще остане за мене?" Дай и не мисли. Щом Бог изпраща някого при тебе да ти иска нещо в Негово име, Той знае, че можеш да му дадеш. Целта на Бога не е да осиромашаваме. Ние имаме повече, отколкото трябва. В много извори има повече вода, отколкото курната събира. Засега само една малка част от Божиите блага минава през хората; за в бъдеще ще минава повече. Ако вие сте касиер в английска банка и дойде при вас някой с документите си да ви иска пари, няма ли да му дадете? Ще го върнете ли назад? Не, ще му дадете каквото иска. Ще изпълните длъжността си както трябва.

И тъй, като казвам, че трябва да изпълним волята Божия, разбирам, че сме поставени като касиери в някои банки, за да услужваме на хората: на този ще дадем, на онзи ще дадем. Целия ден ще казваме: "Заповядайте!". Ще услужвате всекиму, който има писмо и документи, че е внесъл пари в банката. Щом сте турени на служба като касиери, ще услужвате на хората.

Сега аз ви поздравявам с първия ден на работата, с новата служба, на която Бог ви е поставил. Всеки от вас трябва да изпълни службата си както той разбира. Онзи, който ви е дал службата, ще ви научи как трябва да я изпълните. Щом се обърнете към един от напредналите братя, той веднага ще се отзове, ще ви каже как да работите. Значи, днес всички ще бъдете на работа, външна и вътрешна. Довечера ще видим как сте свършили работата си.

19 август 1930 г., 6 ч., над лагера при езерото Елбур

Носител на Божиите мисли

Всички съвременни хора трябва да имат основни правилни разбирания върху живота. Нещата трябва да се разбират в тяхното първично проявление, както Бог ги е съпоставил. Това значи да се разглеждат те в тяхната реалност.

Питам: какво представлява водата, която пием, какво представлява въздухът, който дишаме, какво представлява почвата, върху която живеем? При сегашните условия, тъй както човек е създаден, немислимо е неговото съществуване на Земята без въздух, без вода и без почва. Водата е връзка, посредник между въздуха и почвата, тоест между Земята и светлината. Пет елемента са необходими за живота на Земята: почва, вода, въздух, светлина и топлина.

Най-важният елемент, с който трябва да се занимаваме при сегашните условия на живота, е въздухът. Всеки човек, който иска да се повдигне, да придобие силна мисъл, да стане мощен в себе си, за да преодолява всички мъчнотии, той непременно трябва да разбира законите, на които се подчинява въздухът. Че наистина въздухът е необходим елемент за живота, се вижда от това, че човек без храна може да прекара 40 дена, но без въздух никак не може. Даже най-напредналите адепти в Индия могат да прекарат без въздух най-много 20 минути. Повече от 20 минути те не могат да спрат дишането си. Някои гениални хора могат да спрат дишането си едва от една до 10 минути.

Казвам: въздухът е носител на Божествените мисли, които първо преминават през дихателната система, където се преработват, трансформират, и оттам чрез кръвта отиват в мозъка. Значи човек не може да възприеме Божествените мисли направо чрез мозъка. От въздуха, чрез вдишването, те отиват в белите дробове, а после в мозъка на човека, който ги облича във форми и ги изявява навън, за да станат видими. Когато някой каже, че му е дошла някаква мисъл отвън, той е прав само в този смисъл, че е възприел наистина мисълта, но през какъв път е минала тя, той не знае това. Мислите не минават направо през черепа. Въздухът е главният носител на мислите. Ако при сегашните условия на живота се отнеме въздухът, човек не би могъл да възприеме никаква мисъл. В този смисъл свещено нещо е дишането. Ето защо човек трябва да диша правилно, за да може правилно да възприема Божествените мисли от въздуха и да ги предава после на мозъка.

Аз говоря за същината на въздуха, а не както вие го разбирате. Аз не говоря за въздуха като за смес, в която има 4/5 азот и 1/5 кислород, плюс още ред примеси и утайки, но говоря за него като за онзи първичен елемент, като за онази първична есенция, която служи днес на човека като среда, като условие за живот. Ето защо, когато човек диша, съзнанието му трябва да бъде будно. Защо? Защото мислите, които се пренасят чрез въздуха, след като преминат заедно с въздуха през дробовете, ще се възприемат от съзнанието. Движението на въздуха пък се познава чрез влагата, чрез облаците.

Ние сме дошли на това високо планинско място, на този чист въздух, за да възприемем свещените мисли от него. Всеки може да възприеме тези мисли, но той трябва да бъде с отворена душа. Отвори ли душата си, човек ще се освободи и от всички ония съмнения и подозрения, които го измъчват. Ако някой се съмнява в нещо, той трябва да разгледа това съмнение, да види как и откъде е произлязло: всяко съмнение има свое начало и край. Освен това вие трябва да се спрете върху съмнението, да видите може ли да ви принесе някаква полза: ако ви принесе полза, задръжте го в себе си, но ако никаква полза няма да ви принесе, турете го настрана, някъде далече от вас. Ако не можете да отстраните едно съмнение от душата си, къде е вашата сила тогава? Вие трябва да хванете съмнението си така, както бащата хваща понякога детето си за ухото и го държи: то се дърпа, върви напред, а бащата – подир него. Някои малки деца, кърмачета, като ги кърмят майките им, те ги хапят. Обаче разумната майка веднага възпитава детето си: хваща го за ухото и то престава да хапе.

И вие правете същото със съмнението: хванете го за ухото и го изведете навън. То трябва да се подчини. Вие сте по-силни от всякакво съмнение, от всякакво подозрение, от всякаква болест, от всички препятствия, които могат да ви се случат в живота. Вие сте по-силни от тях, защото те се родиха след вас. Без вас те не биха могли да съществуват. Днес те живеят на ваш гърб. Като забогатеете, дойде някаква болест при вас, тръшне ви на леглото, обере ви оттук-оттам и като види, че няма какво повече да вземе, замине си. Едва се съвземете малко от болестта, дойде при вас съмнението – слабо, мършаво, иска да се поправи. Налегне ви, вземе си нещо от вас и като види, че сте осиромашели, напусне ви. Едва се окопитите от борбата със съмнението, ето, задава се неверието – бледо, сухо като кука; и то иска да си вземе нещичко от вас. Загнезди се някъде у вас, докато забогатее, и после ви напуска.

Философски трябва да гледате на тези въпроси. Когато ви нападнат някакви паразити по главата, с чесане само можете ли да ги извадите? Тези паразити са нещо подобно на съмнението, на неверието, на подозрението и човек трябва да потърси начин как да се освободи от тях. Когато някой се почесва по главата, това показва, че той мисли нещо, търси начин да се освободи от някакво затруднение. Как ще се освободите от паразитите? Вземете един ситен гребен и го прекарайте по главата си. Когато паразитите се намерят между два зъба на гребена, те не могат вече да избегнат тясната врата. Попаднат ли там, няма спасение за тях: те са богати, тлъсти гости, не могат да се спасят през тази тясна врата. Някой казва: "Не зная как да се справя със съмнението, не мога да измисля някакъв начин против него". Казвам му: "Купи си един здрав ситен гребен – и въпросът лесно ще се разреши". Всяко съмнение в този смисъл представлява един паразит, едно чуждо съзнание, от което трябва да се освободите.

Ние сме дошли тук, на височина 2230 метра, за да се освободим малко от своите обикновени мисли, както и от тия на останалите хора. В ниските места, където живеят много хора и животни, въздухът е пълен с обикновени, с нисши мисли, от които трябва да се освободим. Сега вие трябва да използвате чистия въздух, за да възприемете от него чисти Божествени мисли. От няколко дена насам работниците от невидимия свят туриха в ход своите чистачки: бури, ветрове, дъжд, сняг, депресии. По този начин те пречистиха въздуха на далечно разстояние. Те запушиха всички канали, откъдето биха могли да дойдат нечисти мисли. Благодарение на техните грижи днес вие се радвате на ясен слънчев ден, на чист и здрав въздух. Ако и при това положение нещо ви мъчи, причината се крие в самите вас. Вие имате в себе си грамофонни плочи на съмнението и от време на време туряте ту една, ту друга от тях. Казвате: "Чакай да си туря една от тези плочи, да видя какво ще ми изсвири". Какво ще ви изсвири? Все старата песен на съмнението. Значи съмненията ви днес не идат от въздуха, а идат отвътре, от вас. Казвате: "Какво да правя с тази плоча на съмнението?". Извадете я и вместо нея турете една от плочите на Любовта, на Мъдростта, на Истината, на свободата, на музиката, на изкуствата, на знанието, на здравето и т.н. Разболеете ли се, турете на грамофона си една от плочите на здравето и завъртете ключа – да свири.

И тъй, сега вие трябва да учите, да се занимавате покрай другите неща и с въздуха като с животворна вътрешна сила. Доколкото съзнанието ви е будно и окото ви е чисто, дотолкова ще можете да се ползвате и от енергията на въздуха. Ползвате ли се правилно от него, вие ще бъдете и външно, и вътрешно силни, с добре устроен организъм, с хармонични мисли и чувства, с големи познания и с широк простор в живота. По този начин ще бъдете свързани с много същества, вие ще им помагате и те ще ви помагат. Ние не искаме да бъдем сами в живота. Според окултната наука сами могат да останат напредналите същества, които са завършили своето развитие на Земята. При това положение те вече могат да разговарят с Бога и с природата. Всички същества, които не са готови за Божествения свят, като влязат там, се чувстват сами, изоставени, защото нямат радио, с помощта на което да влязат във връзка с обществата от този свят, нито пък могат да възприемат Божествените мисли. Вследствие на това тези хора наричат Божествения свят безформен. Това е така за обикновените хора, но за напредналите същества в Божествения свят съществува такава красота и хармония, каквато никое човешко око не може да види, никой човешки ум не може да си въобрази, никое човешко сърце не може да почувства.

Казвам: има мисли за обикновените хора, има мисли за талантливите, има мисли за гениалните, най-после има и мисли за Учителите. Ако съществата от тия категории разменят местата си, тогава тия от тях, които са на по-ниско стъпало, няма да разберат мислите и живота на по-възвишените от тях и ще казват, че светът, в който те живеят, е безформен. Божественият свят не е безформен. Съществата там живеят на далечни разстояния едни от други – изглежда, че всяко същество е само. Достатъчно е обаче да си помислят само едни за други, и те веднага са заедно. Например ако сърцето на някой човек от Земята е изпълнено с възвишени и благородни чувства, достатъчно е той да помисли за някой ангел, и ангелът ще бъде при него. Няма ли такова сърце, никой ангел не би напуснал мястото си за него. Закон е: никой ангел, никое напреднало същество не извършва постъпка, от която да има повече загуба, отколкото печалба. И Христос дойде за голяма печалба на Земята. Ако той мислеше, че ще има по-голяма загуба, отколкото печалба, никога не би дошъл на Земята. Той дойде и понесе всички страдания, защото знаеше, че печалбата, постиженията, които един ден ще има, ще бъдат поне десетократно повече, отколкото загубите и разходите, които се направиха. Тъй щото същото правете и вие. Вършете това, което ще ви донесе десетократна печалба. Това е Божествено. Не е въпросът сега да се стремите да придобиете новото за в бъдеще, но трябва да знаете какво може да ви донесе новото още днес, тоест да знаете на какви печалби разчитате. Някой казва: "Новите идеи ще се насадят у младото поколение". Това е вече друг въпрос, но всеки човек трябва така да работи, че да задоволи и вътрешния копнеж на своята душа.

Някой казва: "Материалният живот е едно нещо, духовният – друго". Материалното и духовното са едно и също нещо, те са само две различни фази на целокупния живот. Ако не можеш да разбереш материалния живот, и духовния не ще можеш да разбереш. Ако не вярваш в човека, когото виждаш и пипаш, как ще повярваш в духовното, което е по-далечно? До реалността на нещата може да се дойде чрез материалното. В човека има външна, привидна страна, но има и съществена, вътрешна страна. Когато духовният човек пипне ръката на някой болен или на някой умрял човек, той веднага може да познае дали болният ще оздравее, или дали умрелият ще възкръсне. Това по какво се познава? По същественото, неизменното у човека, което, и когато той е болен или умрял, остава непроменено в него.

В 1905 година Шлятер се яви в Америка, където започна да лекува болни по особен начин. При него идваха разни болни. Достатъчно беше да пипне някого по ръката, за да оздравее той веднага. Други оздравяваха по-мъчно. От какво зависи това? Причината е дълбока, но Шлятер познаваше веднага кой човек ще оздравее и кой не може. Той разпознаваше добрите хора, както и лошите, престъпниците. Един ден в едно събрание от 17 000 души той видя един престъпник и се обърна към него с думите: "Ти си разбойник, престъпник, излез навън!". Като ви говоря това, не подразбирам, че духовният човек трябва да хваща престъпниците и да се занимава с тях. Този пример има само научна стойност. Казвате: "Какво ще стане с престъпниците?". Те трябва да се разкаят, да напуснат своите стари пътища. – "Какво ще стане с грешниците?" И за тях въпросът е решен: те трябва да се разкаят, да очистят сърцата и умовете си от всички лоши мисли и желания, да напуснат стария живот и да се обърнат към Бога. Обаче ако грешникът мисли, че силите и благата, които му се дават, трябва да се използват за зло, за престъпления, такова учение не съществува.

Казвате: "Как ще се спаси светът?". Светът може да се спаси в един ден. – "Как?" Когато всички грешници, всички лоши хора напуснат старите си пътища и се обърнат към Бога. Днес светът има много учители: един учи едно, друг – друго, трети – трето учение. Казвам: ще дойде ден, когато мненията на всички учители ще се съгласуват, ще има единство в убежденията на хората, и тогава те няма да бъдат лековерни. При това положение на нещата ще има ли нужда от проповеди? Идва някой човек и ми донася в една кошница череши. Има ли смисъл този човек да ми разправя какъв род са тези череши, как и при какви условия са расли, когато те са налице? Имаше смисъл да ми разправя той всичко това, докато черешите не бяха узрели. Щом веднъж ги носи узрели, проповедта му вече е излишна. Аз опитвам черешите и казвам: "Слушай, приятелю, аз съм специалист в разбирането на плодовете. Всичкото красноречие относно черешите ти пропада. Занеси тия череши на друго място, те не са за мене, аз не мога да ги взема. Нямаше нужда да ми ги препоръчваш толкова много". Следователно всеки човек е в състояние за даден случай да провери дали една мисъл е права, или не.

Дойде ли някоя мисъл до положение да се препоръчва от другите, тя не е на мястото си. И тогава вие ще се намерите в положението на онези млади момци, които търсили работа, но само чрез препоръката на външни влиятелни хора. Един американец милионер търсел служител за фирмата си. Явили се при него около 20 – 30 души, все млади хора, с различни препоръчителни писма от видни и високопоставени лица. Като ги поглеждал само, вниманието му не се спирало на никого от тях, затова на всекиго казвал: "Ще ви имам предвид". Най-после дошъл в кантората му един скромен момък, който още при влизането си видял на земята една захвърлена книжка, навел се и я вдигнал. След това се обърнал към господаря на фирмата и казал: "Господине, научих, че търсите лице за работа в кантората си. Аз предлагам своя труд, но нямам от никого препоръка". – "Вие носите препоръката в себе си. Тази книжка, която вдигнахте от земята, ви препоръча много добре." Разумен човек бил този богат американец. Той разбрал, че младежът, който има чувство за ред и чистота, ще бъде добър работник. По същия начин и Бог ви наблюдава, за да види дали ще вдигнете книжката, която е захвърлена на земята и препятства на хората в техния път.

Често малките неща носят големи блага в живота на човека. Един философ изпаднал в голямо отчаяние, разочаровал се нещо, вследствие на което изгубил смисъла на живота. Един ден, както вървял по улиците с наведена надолу глава, видял една малка книжка, захвърлена на земята, навел се да я вдигне и забелязал, че има нещо, написано на нея. Изчистил я от прахта и прочел: "Бог е Любов. Той толкова възлюби света, че пожертва за него Своя единороден син, за да не погине всеки, който вярва в Него". До това време този философ се занимавал с големи работи, не обръщал внимание на дребните неща и никога не поглеждал към земята. Сега обаче, като намерил тази книжка на земята, дълбоко се замислил върху смисъла на стиховете, написани на нея, и казал: "Толкова време вече откакто търся истината – и трябваше да я намеря в тази малка захвърлена и напрашена книжка". Той взел книжката със себе си и я турил в рамка. От този ден той променил живота си, като казал: "Щом Бог е Любов, има смисъл да се живее!".

Днес всички хора страдат, понеже са изгубили най-важния лист от книгата на своя живот. Той е загубеният ключ, който всички търсят. Докато човек не разбере Любовта, тъй както тя днес се проявява, а не както се е проявявала в миналото, нито пък както ще се проявява в бъдещето, той не може да намери изгубения ключ. Ако човек не е разбрал Любовта, тъй както се е проявявала в миналото, той не може да разбере и тази в настоящето; не разбере ли Любовта, тъй както се проявява в настоящето, той няма да разбере и Любовта в бъдещето. Ако вие разбирате проявленията на Любовта днес, разбрали сте проявленията ù в миналото, а оттук ще разберете и проявленията ù в бъдещето. Имате ли положителни възгледи за Любовта, върху тях ще градите и своите научни факти.

Съвременната наука е средство за поддържане на живота. Например един съвременен френолог може да познае какви заложби, какви дарби се крият в човека, но не може да даде методи за тяхното развитие. Види ли някое дете, той ще каже на майката какви дарби има в него, но не може да ù препоръча методи, с които да се разработят. Защо? Защото той няма дълбоки познания върху френологията. Повечето от съвременните учени са в същото положение: много неща знаят, но главно теоретически. Дойде ли се до практика, до приложение на нещата, те отстъпват. Например съвременните естественици изучават зоология, ботаника, но не знаят как и къде да приложат знанията за животните и растенията във възпитанието. Тези науки имат своето възпитателно въздействие върху хората. Някой човек изпитва омраза към друг, но иска да се освободи от това чувство в себе си. Той се моли на Бога, прави различни опити, но омразата не го напуска. Казвам: има един практически начин за освобождаване от това чувство. Идете в някоя гора, където има мечки, и като срещнете някоя мечка, приближете се към нея и я помилвайте няколко пъти по гърба. От този момент омразата изчезва. Няма по-злопаметно същество от мечката. Затова, като я пипнете, вие ще се освободите от омразата. Кой смее да пипне мечка, без да трепне сърцето му? Нима положението на авиатора, който лети с аероплан из въздуха, е по-лесно? За предпочитане е човек да срещне мечка и да я поглади по гърба, отколкото да се качи на някой аероплан, който всеки момент може да се повреди. По-лесно е да се справиш с една мечка в гората, отколкото да се качиш на някой повреден аероплан. Голямо безстрашие се изисква от човека, който се качва на аероплан. Питам: щом в света има укротители на злото, и вие не можете ли да бъдете такива?

Един индиец ходил из Индия да търси особени видове змии и ги занасял в дома си, където ги укротявал. Той ги държал обикновено в две каци. Една вечер по невнимание забравил каците отворени и всички змии излезли навън, плъзнали из стаята. На сутринта, като се събудил, индиецът останал ужасен, като се видял цял обвит със змиите. Той не посмял да се помръдне. Най-малкото помръдване от негова страна щяло да коства живота му, защото змиите били от най-опасните. Когато слугата влязъл в стаята и видял господаря си тъй обвит от змиите, веднага турил един голям котел с мляко да се вари на огъня и после го внесъл в стаята. Змиите, привлечени от миризмата на прясното мляко, започнали една по една да се отправят към него. Когато индиецът се видял напълно освободен от змиите, станал от леглото си и прибрал всички змии в каците. Тук слугата спасил господаря си. С какво? С млякото. По същия начин и вашият слуга трябва да ви даде словесно мляко, за да се освободите от грешките на своя живот. Днес всички хора се нуждаят от словесно мляко.

И тъй, всичко зависи от разбиранията. Някой казва: "Искам да съм учен". Човек всякога може да бъде учен, но учеността не разрешава въпросите. – "Искам да съм свят човек." Човек всякога може да бъде свят, това от него зависи. – "Искам да съм силен." Човек всякога може да бъде силен. – "Искам да съм знатен." Човек всякога може да бъде знатен. Да бъде човек учен, свят, силен, знатен, това са резултати, които той всякога може да придобие.

Сега ще прочета шеста глава от Евангелието на Матея. "Внимавайте да не правите своите милостини пред человеците, за да ви виждат; инак нямате заплата при Отца вашего, Който е на небесата" (първи стих). Това подразбира: не ставайте учени, добри заради хората. Бъдете добри заради Бога, Който ви е създал. Бъди добър за Бога – да види Той, че ти цениш добрината, която ти е дал. Покажи знанието си пред Бога – Той да види и разбере, че оценяваш дарбите, които е вложил в тебе. Каквото правиш, за Бога го прави, а не за хората. Вършиш ли всичко за Бога, тогава и хората ще разберат, че ти си учен, добър. И щом хората се нуждаят от твоята помощ, те ще те намерят.

"И тъй, кога правиш милостиня, не тръби пред себе си, както правят лицемерите по съборищата и по улиците, за да се прославят от человеците; истина ви казвам: те приемат вече заплатата си" (втори стих) – когато става въпрос за милосърдие, човек трябва да бъде такъв пак за Бога, а не за человеците.

"А ти кога правиш милостиня, да не узнае лявата ти ръка що прави десницата ти" (трети стих). Дясната ръка на човека представлява неговият ум. Умът на човека има две течения: едното е възходящо, наречено висш ум; другото е низходящо, наречено нисш ум. Затова, когато човек прави милостиня, той трябва да крие това от своя нисш ум. Значи каквото висшият ум прави, нисшият да не знае. Правиш ли милостините си пред хората, ти ги правиш пред своя нисш ум; правиш ли ги пред Бога, правиш ги и пред своя висш ум. В това отношение лявата ръка е нисшето у човека, а дясната ръка – висшето. Следователно, каквото прави висшето у човека, нисшето да не знае.

"За да бъде твоята милостиня в тайно; и Отец твой, Който вижда в тайно, ще ти въздаде наяве" (четвърти стих) – Бог ще ти отговори отвътре.

"И кога се молиш, не бивай както лицемерите, защото те обичат да си правят молбата, стоящи по съборищата и по ъглите на улиците, за да се явят на человеците; истина ви казвам, че те приемат заплатата си" (пети стих).

"А ти, кога се молиш, влез в скришната си стаичка, и като си затвориш вратата, помоли се Отцу твоему, Който е в тайно; и Отец ти, Който вижда в тайно, ще ти въздаде наяве" (шести стих) – този стих се отнася до вътрешния живот на човека, до неговото съзнание. Във вътрешния си живот човек трябва да започне от Бога и да свърши с хората. Започне ли с хората и свърши ли с Бога, той нищо няма да постигне.

"А кога се молите, не говорете излишни думи, както езичниците; защото те мислят, че в многословието си ще бъдат послушани" (седми стих) – отивате ли при Бога, не употребявайте много думи. Малко думи кажете, но да са съдържателни.

"А вие така се молете: Отче наш, Който си на небесата, да се свети името Ти" (девети стих). Аз признавам, че Ти си единствен Баща в света. И в Небето си само Ти – освен Тебе няма друг. Няма друго Небе, основано върху Твоята основа. Дето е Бог, там е Небето. Небето подразбира Бога. Да се освети името Ти в моя ум, в моето сърце, в моята воля – в целия ми живот.

"Да дойде Царството Твое; да бъде волята Твоя както на небето, така и на земята" (десети стих) – твоето Царство да дойде в мене; аз да живея в Тебе и Ти да живееш в мене. Моята воля да служи на Твоята и онова, което става горе, в Тебе, да става и долу, в мене.

"Хлябът наш насъщни, дай го нам и днес" (единадесети стих). Хлябът представлява живото Слово. Придобие ли човек живото Слово, той ще има и обикновения хляб в изобилие. Храните ли се с Божественото Слово, другите неща ще дойдат сами по себе си.

Мнозина искат да видят чудеса. Представете си, че завали голям, дълбок сняг на планината и всякаква връзка с хората отвън се прекъсне, също и с превозните средства, и вие сте изложени 4 – 5 дена да прекарате без хляб. Вие ще се уплашите, ще мислите, че ще умрете от глад. Има начин, по който може да се достави хлябът. Това ще бъде голямо чудо, но то не трябва да се прави за вярващите. Чудесата имат смисъл за безверниците, за да се усили вярата им в Бога. При това, вярващият сам трябва да прави чудеса. Остави ли другите да правят чудеса, той ще се усъмни в тях. Когато трябва да стане чудо, и хлябът ще дойде. Как? Ще видите, че в палатката на всекиго седи по един топъл хляб, или пък ще видите как едно натоварено магаре, без да го придружава някой човек, пристига с хляба при вас. Това може да ви се види като приказка от 1001 нощ, като забавление. И това е възможно, но в чудесата има голяма реалност.

Какви по-големи чудеса искате от малкото семенце или от костилката на някой плод, която, хвърлена в земята, сама извлича потребните за нея сокове, а след 2 – 3 години я виждате израснала в голямо дърво? Тази материя, която житото и всички останали растения извличат от земята и после преработват в организма си, адептът, който разбира законите на природата, може да я вземе от въздуха, да я сгъсти и да създаде от нея всичко, каквото пожелае. Като извлече от въздуха елементите, които са необходими за растене на житото, от тях той може в късо време да приготви толкова хляб, колкото иска. В това отношение всички планини представляват складове от различни елементи. Енергията може да се превръща, да се видоизменя, но трябва да се знаят законите, чрез които става това превръщане. За да стане материята годна за храна, тя трябва първо да премине през камъните, после – през растенията и най-после да се приеме и от човека.

"И прости ни дълговете наши, както и ние прощаваме на нашите длъжници" (дванадесети стих) – щом искаме Бог да прости нашите дългове, и ние трябва да прощаваме на нашите длъжници.

"И не въведи нас в изкушение, но избави нас от лукаваго" (тринадесети стих). Съществува следният закон: човек изпада в изкушения, когато не върши волята Божия. Докато той върши волята Божия, никакво изкушение не може да дойде за него. Сега ще обясня мисълта си със следния пример. Представете си, че някой човек носи на гърба си една каса, пълна със злато. Ако този човек срещне друг, който също като него носи каса, пълна със злато, ще се изкуши ли от неговото злато? Няма да се изкуши. Обаче ако касата на първия беше празна, той веднага щеше да се изкуши от златото на втория и щеше да си каже: "Да бих могъл да взема нещо от касата на този човек!".

Следователно, когато човек е проникнат от Божествените идеи в себе си и когато вярата му е силна, неговата каса е пълна със злато и той не може да изпадне в изкушение. Слаба ли е вярата на човека, няма ли в себе си стремеж към великото в света, касата му е празна и за него изкушението неизбежно ще дойде. Където и да се намира човек, и в райската градина да е, и извън нея, щом не върши волята Божия, изкушението ще дойде. Значи изкушението иде по единствената причина, че не се изпълнява волята Божия.

"Защото е Твое Царството, и силата, и славата вовеки. Амин" (тринадесети стих). "Защото, ако простите вие на человеците съгрешенията им, ще прости и вам Отец ваш небесни" (четиринадесети стих). "Ако ли вие не простите на человеците съгрешенията им, то и Отец ваш няма да прости съгрешенията ваши" (петнадесети стих). Вие трябва да простите на человеците съгрешенията им, защото всички хора са излезли от Бога. Ние разглеждаме човека в неговото първично проявление, затова и вие разглеждайте човека като душа, произлязла от Бога. Ако не можете да простите на човека като на душа заради Бога, вие ще прекъснете връзката си с Бога, а с това и Божията благодат към вас. Следователно човек трябва да прощава, понеже всички живеем в Бога и се радваме в Него. Каквото вършим, за Него трябва да го вършим, и то вътрешно, не пред человеците.

"Недейте си събира съкровища на земята, дето молец и ръжда ги разваля и дето крадци подкопават и крадат" (деветнадесети стих). "Но събирайте си съкровища на небето, дето ни молец, нито ръжда ги разваля, и дето крадци ни подкопават, ни крадат" (двадесети стих). "Защото където е съкровището ви, там ще бъде сърцето ви" (двадесет и първи стих) – значи въпросът за богатството е предрешен. Човек все трябва да вложи някъде нещо, да събира съкровища.

"Светило на тялото е окото; и тъй, ако окото ти е чисто, всичкото ти тяло светло ще бъде" (двадесет и втори стих) – ако външно не виждаш правилно, ясно, и в съзнанието ти ще има някакъв дефект, тъмнина. Виждаш ли външно ясно, и в съзнанието ти ще бъде светло. И обратният процес е верен: тъмно ли е в съзнанието ти, и окото няма да вижда ясно; светло ли е в съзнанието ти, и окото външно ще вижда ясно. "Ако ли окото ти бъде лукаво, всичкото ти тяло тъмно ще бъде. И тъй, виделината, която е в тебе, ако е тъмнина, то тъмнината колко ще е!" (двадесет и трети стих).

"Никой не може на двама господари да работи" (двадесет и четвърти стих) – когато човек служи едновременно на двама господари, той се раздвоява. Да служи човек на две места, това подразбира да се раздвои в любовта си, а то е невъзможно. Любовта не може да служи на двама господари. Човек може едновременно да обича двама души, но не може едновременно да им служи, защото всеки ще иска да се изпълни волята му както той разбира. Това пък ще обезличи този, който се наема и на двамата да служи.

"Заради това казвам ви: нямайте грижа за живота си – какво ще ядете или какво ще пиете, нито за тялото ваше – какво ще облечете. Не е ли животът по-драгоценен от храната и тялото, от облеклото?" (двадесет и пети стих). Храната сама по себе си ще дойде. Важно е човек да изпълнява волята Божия, и всичко останало ще се нареди.

Тези са мислите, върху които трябва да размишлявате. Прочетете цялата глава и приложете в живота си принципите, които се прокарват в нея. Работете върху тях, за да създадете в себе си свои нови възгледи. Корените на дървото работят за себе си, листата работят за себе си, клоните работят за себе си, обаче в края на краищата всички работят солидарно, за общото благо на дървото. По същия начин и всеки човек работи като уд във великото Дърво на живота. Всеки работи за своето самоусъвършенстване. По този начин се усилва и връзката с Бога.

Христос казва: "Ако имате вяра колкото синапово зърно, ще можете гори и планини да премествате". Има вяра механическа, има и вяра органическа. Каква вяра е тази, при която човек уповава на Бога само когато е богат, здрав и силен? Човек все трябва да положи вярата си върху нещо. Той е на прав път само тогава, когато положи вярата си в Бога, Който е жив и Който непрестанно работи в света. Да положиш вярата си в Бога, това е единствената жива вяра, която гори и планини премества.

19 август 1930 г., 9 ч., чешмичката до езерото Елбур

Познава гласа Му

Известно е на всички що е реалност. Реални неща са тези, които човек едновременно вижда и съзнава. Тъй щото вие ще имате идея за Бога само чрез едновременното виждане и съзнаване. Където и да погледнете в света, в центъра на всяко нещо ще видите Бога, а около Него, наредени в кръгове всички разумни същества, по-близо или по-далеч, според степента на своето развитие. В това отношение и материалният свят е създаден такъв – според степента на разумните същества, които са работили в него. Всички небесни системи се движат пак в кръгове около един център – слънце; всяко слънце от тези системи заема едно или друго място според степента на неговата разумност. И сега, когато говорим за Бога, разбираме, че Той е начало – Център на всяка разумност.

Ще прочета десета глава от Евангелието на Йоана. "Истина, истина ви казвам: Който не влиза през вратата в кошарата на овците, той е крадец и разбойник" (първи стих) – всяка мисъл, всяко чувство и всяко желание, които не влизат през вратата, а през всяко друго място, те са крадци и разбойници. Който влиза през вратата, той всякога си казва името; който минава през плета, той не си казва името и минава за крадец и разбойник. Следователно, когато приятелят ви дойде у вас, той влиза през вратата и вие знаете неговото име. Всеки, който не влиза през вратата на къщата ви, името му не знаете, той минава за крадец и разбойник.

"А който влиза през вратата, пастир е на овците" (втори стих) – който не влиза през вратата на кошарата, той е крадец и разбойник за овците. Не употребява ли човек думите си, мислите си и желанията си намясто, и за тях той е крадец и разбойник. Който не постъпва с другите както със себе си, той е крадец и разбойник. На всичко това е предпоставен обратният закон: който постъпва с другите както със себе си, той е пастир на овците в широк смисъл на думата.

"Нему вратарят отваря; и овците слушат гласа Му; и своите овци по име зове и ги извежда" (трети стих) – ние сме свободни да действаме както искаме и разбираме, но Бог наблюдава постъпките ни и съобразно тях организира живота ни. Например човек трябва да яде. Колко трябва да яде? Колкото природата му е определила. Яде ли повече, отколкото му е определено, той ще се разстрои. Кой е виновен за това? Бог е определил на всеки колко трябва да яде. Яж умерено, докато ти е сладко, но без да преяждаш. Яденето е от Бога, преяждането – от човека; животът е от Бога, смъртта – от човека; доброто е от Бога, а грехът, злото – от човека. Грехът не е нищо друго, освен неизпълнение на великия Божи закон.

"И когато изкара овците си вън, ходи пред тях: и овците идат след Него, защото знаят гласа Му" (четвърти стих). Значи човек трябва да познава гласа на Доброто, гласа на Любовта, на Мъдростта и на Истината. Казвате: "Как ще познаем гласа на всички тия неща?". Това са елементарни работи, които всеки трябва да знае. Да се задава такъв въпрос, все едно е да ви пита някой как познавате светлината. Какво ще отговорите на този въпрос? Или какво ще отговорите на въпроса как познавате, че вратата е отворена? Ако можете да влезете през вратата, тя е отворена; не можете ли да влезете през нея, тя е затворена. Как познавате кога сте се нахранили? Ако гладът ви е задоволен, вие сте се нахранили; не е ли задоволен, не сте се нахранили. Това са елементарни положения, които всеки разбира. Човек не трябва да си служи със софизми. В живота има много неща строго определени, които могат да се изразят конкретно. Светлината няма защо да се доказва. Това, което във всеки момент буди съзнанието на човека, наричаме светлина. Тя е първият лъч, който влиза в съзнанието на човека. Онова пък, което приспива неговото съзнание, наричаме тъмнина.

"А след чужденец не щат отиде, но ще побегнат от него; защото гласа на чужденците не знаят" (пети стих). Питам: кой от вас би отишъл при някого, който ще върже ръцете и краката му и ще го положи на земята? Кой човек, след като придобие свободата си, ще отиде при някого, за да му завърже ръцете и краката? Няма такъв глупав човек в света. Ако овците познават своя овчар, който ще ги заведе на паша, хората по-малко ли от тях ще познават своя пастир?

"Тази притча им рече Исус, но те не разумяха що бе това, което им говореше" (шести стих) – всичко, каквото Христос е говорил някога, е останало неразбрано. Днес и вие не разбирате много неща от това, което ви говоря. Но в бъдеще ще го разберете. Важно е за вас това, което сега сте разбрали, да събуди съзнанието ви.

"Тогаз пак им рече Исус: Истина, истина ви казвам, че аз съм вратата на овците" (седми стих). Значи онзи, който ще дойде да ви събуди или да внесе първия лъч в съзнанието ви, той трябва да бъде носител на Любовта. Кой ще ви събуди? Който ви обича. Само той може да ви събуди. Щом ви събуди, той вече е врата за вас.

"Всички, които са дошли преди мене, крадци са и разбойници, но овците ги не послушаха" (осми стих) – всеки, който не събужда съзнанието, а го приспива, той е крадец и разбойник.

"Аз съм вратата: през мене ако влезе някой, спасен ще бъде; и ще влезе, и ще излезе, и паша ще намери" (девети стих). "Крадецът не иде, освен да открадне, да заколи и да погуби; аз дойдох, за да имат живот и да го имат преизобилно" (десети стих). Това се отнася и до вас. Христос е дошъл да ви даде живот, и то преизобилно. Къде ще намерите този изобилен живот? При извора. От водата, която в даден случай влезе в чашата ви, ще разберете съдържанието и на целия извор.

"Аз съм добрият пастир; добрият пастир душата си полага за овците" (единадесети стих). Кой човек е добър? Добър е онзи, който полага душата си за другите. Не може ли да положи душата си за другите, той не е добър. Някой казва: "Добър човек ли съм аз?". Ако можеш да положиш душата си в служене на Бога, добър си; не можеш ли да я положиш, не си добър. Няма нужда много да се философства. Христос ясно е определил: "Аз съм добрият пастир, защото полагам душата си за овците".

"А наемникът бяга, защото е наемник и не го е грижа за овците" (тринадесети стих) – когато човек не вложи душата си в някоя работа, той не може да успее. Ако ученикът не вложи душата си в училището, за да придобие знание, нищо няма да постигне: знанието ще бяга от него. Работа, в която не се влага душа, всичко бяга от нея: и мислите, и чувствата, и желанията. Вложи ли човек душата си в някоя работа, всичко ще постигне. Значи животът се изразява чрез мислите и желанията на човека. Какво представляват мислите и желанията? Те са живи същества. Действията също така са живи същества. Злоупотребите ли с вашите мисли, желания и действия, те могат да ви напуснат. Някога мислите на човека бягат от него, някога желанията му бягат, а някога – действията. Искате ли да бъдете господари на вашите мисли, желания и действия, вие трябва да положите душата си за тях.

Казвате: "Ние трябва да бъдем добри, да правим добро". За да бъдете добри, трябва да прилагате в живота си всяка добра мисъл. Приложите ли я, ще имате резултати. Обаче част от това, което спечелите от тази работа, трябва да дадете и на самата мисъл. И тя иска дял от работата ви. Когато казвате, че някоя мисъл трябва да се реализира, това показва, че вие изпълнявате нейното желание, понеже мислите, чувствата и действията на човека са живи същества. Тъй щото, когато желанието на някоя мисъл да се реализира умре, с него заедно и мисълта умира. Не знаете ли как да постъпите с някоя мисъл, тя умира, както и хората. Да умре някоя мисъл, това подразбира да изчезне формата ù, в която се е проявила тя. Разруши ли се формата ù, тази мисъл като същина остава да живее, но се връща там, откъдето е излязла, и вие не можете вече да разполагате с нея. Ако мисълта е Божествена, тя се връща при Бога. Мисълта за вас е изгубена, тъй както изгубвате децата си. Имате едно малко дете, което умира, тоест формата му пред вас изчезва. Като изгубите тази форма, вие отивате на гробищата: плачете, скърбите, но и там вашият Петканчо го няма. Чакате от него писмо, но той и писмо не ви пише. Защо? Не сте постъпили добре с него.

"Аз съм добрият пастир и познавам моите; и моите мене познават" (четиринадесети стих) – значи всяка мисъл, всяко чувство и всяко желание, които минават през нас, представляват разумни същества, които по този начин се свързват с нас, и ние с тях. Следователно, ако човек осакати някои от своите мисли, чувства или желания, с това той прекъсва връзките си с разумните същества, чиито са тия мисли, чувства и желания. По този начин човек се изолира от разумните същества, с които по-рано е бил във връзка. Защо? Защото той няма вече съответните органи, с които да влезе във връзка. Ето защо човек трябва свещено да пази своите мисли и желания, понеже те са пътища, чрез които той се свързва с Божествения свят, с ангелите, със светиите, с всички добри хора, изобщо с всичко онова, което носи радост и веселие за душата.

Казвам: всяко друго обяснение, което може да се даде за мислите и желанията, е механическо. Някой учен ще каже, че мисълта представлява известен род вибрации на някаква особено тънка материя. Вярно е, че мисълта представлява сбор от вибрации, от светлина и топлина, но всъщност тя представлява среда, чрез която човек влиза в общение с висшия разумен свят. И тогава човек има главно една свещена мисъл и едно свещено чувство в себе си – те са мисълта за Бога и чувството за Бога. Унищожи ли човек тази свещена мисъл и това свещено чувство, с това той унищожава и себе си. Защо? Защото само чрез тях той влиза в общение с Бога. Чрез всички останали мисли човек влиза в общение с други същества, но само чрез една специфична мисъл той се съобщава с Бога. Тази свещена мисъл и това свещено чувство у човека ние наричаме дух и душа. Докато човек пази свещената мисъл в себе си, тоест духа си, и свещеното чувство, тоест душата си, чрез които влиза в общение с Бога, дотогава той е гражданин на Царството Божие. В този смисъл човек най-първо трябва да люби Бога, защото всички мисли и чувства у него са родени именно от тази свещена мисъл и от това свещено чувство.

"Както ме познава Отец, и аз познавам Отца; и душата си полагам заради овците" (петнадесети стих) – познаването на Бога ще дойде само тогава, когато и Бог ни познава.

"И други овци имам, които не са от този двор, и тях трябва да събера; и ще бъде едно стадо и един пастир" (шестнадесети стих). Някой има желание да бъде учител. Кое е първото необходимо условие за учителя? Учителят да познава Бога и Бог да го познава. Човек не може да бъде учител, докато не познава Бога и докато Бог не го познава. Някой казва: "Аз мога да бъда учител". Ако познаваш Бога и ако Той те познава, можеш да бъдеш учител. Не те ли познава Бог, не Го ли познаваш и ти, никакъв учител не можеш да бъдеш. Казвате: "Нима Бог не може да говори и на нас?". Бог може да говори на всички, но при следното условие: да Го познавате и Той да ви познава. Познавате ли Го, Той ще ви говори; не Го ли познавате, няма да ви говори. Кога могат двама души да си говорят? Само когато се познават. Щом се познават, те имат желание да си поговорят. Познаването почива върху закона на Любовта. Вие не можете да говорите на човек, когото не обичате. За да му говорите, непременно трябва да го обичате. Не обичате ли някого, не ви ли обича и той, вие сте глухи един за друг.

"Затова Отец ме люби, защото аз полагам душата си, за да я взема пак" (седемнадесети стих).

Много хора се мъчат да измислят нещо ново в света. Казвам: всичко, каквото хората знаят, е вехто. Всичко, което съществува в природата, е също така вехто. Ново е само това, което излиза от Бога. И затова Соломон, след като е опитал всичкото знание и мъдрост на света, е казал: "Няма нищо ново под Слънцето. Суета на суетите, всичко е суета!". На това основание днес хората не са доволни от старото. Кой човек е доволен от своите стари дрехи? Сега ще ви предам накратко един мистичен разказ, за да видите какво Бог носи в света, какво Той дава за всяка душа. Едно време, когато Господ създал света, решил да слезе на Земята, между хората, за да ги посети. В това време хората били още безгрешни, всеки изпълнявал работата си добре, усърдно. Най-първо Бог слязъл при един книжовник, когото заварил с перо в ръка, потопено в мастило, готов да пише. Бог се спрял при него за малко и първата мисъл, която прочел у книжовника, била: "Колко време ще остане Бог при мене? Да не би да остане повечко, че да изсъхне мастилото на перото ми?". Бог му казал само една дума: "Пиши!" – и си отишъл. След това Бог посетил един свещеник, който се приготвял за служба: бил купил от най-скъпия тамян, бил го турил в кадилницата и бил започнал да изпълнява службата си. Като видял Господа при себе си, рекъл: "Дали няма да остане Бог дълго време при мене, та да ми попречи в изпълнението на службата ми и тамянът ми да изгори напразно?". Бог прочел и неговата мисъл, казал му само една дума: "Кади!" – и си заминал. После Бог минал покрай един военен, който тъкмо изваждал сабята и се готвел да даде команда на войниците си. Като видял Бога, той казал: "Дали ще остане Бог дълго време при мене, та да ми попречи да дам командата си навреме?". Бог му казал: "Командвай!" – и си отишъл. Отива при една майка, която току-що е турила вода в коритото, за да къпе детето си. Като видяла Господа, тя рекла: "Дали ще остане Бог дълго време при мене, та да ми попречи да окъпя детето си? Водата ми ще изстине, отново ще трябва да я сгорещявам". Бог разбрал и нейната мисъл, но и на нея казал само една дума: "Къпи!" – и си заминал. Минава най-после покрай една млада мома, която в този момент именно пишела любовно писмо на своя възлюбен, за да се срещнат някъде. Като видяла Господа, тя си казала: "Дали ще остане Бог дълго време при мене, та да ми попречи да довърша писмото си и да не успея да се срещна със своя възлюбен?". Бог ù казал само една дума: "Свърши!" – и си заминал.

Така посетил Господ още много хора и от всички научил едно и също нещо. Какво научил от хората? Че всеки човек има някакво желание, което поставя в себе си по-високо от Божественото, от идейното, вследствие на което не може да търпи, не може да издържа Неговото присъствие. Питам: каква култура може да има при такова разбиране на нещата? Този разказ продължава и по-нататък. Когато книжовникът останал сам, погледнал към перото си и видял, че мастилото по него е засъхнало; топнал в мастилницата – и там мастилото било пресъхнало. По този начин той повече не могьл да пише. Свещеникът, като изпратил Бога, пристъпил към изпълнение на работата си, но какво било неговото учудване, като забелязал, че тамянът в кадилницата не се запалвал; така свещеникът не могъл да извърши службата си. Когато Бог заминал, майката се заела да изкъпе детето си, но водата от котела изчезнала и детето ù останало неокъпано. Военният пък, като се обърнал към войниците и започнал да ги командва, хванал сабята си, но останал много учуден, като видял, че тя цяла била ръждясала. Момата, която пишела писмо на своя възлюбен, успяла да го завърши и да го изпрати навреме, но възлюбеният ù бил заминал занякъде и тя не могла да го види.

След заминаването на Бога всички хора, които Той посетил, останали с убеждението, че слизането на Бога на Земята носи нещастия за хората. Казвам: заключението на хората не е правилно. Идването на Бога между хората не носи нещастия за тях, но страданията и нещастията им се дължат на това, че те не приели Бога както трябва. Те искали да свършат своята работа, а пренебрегнали Божественото в себе си.

Питам: за кого е писал книжовникът? Кому е служил свещеникът? За кого е воювал военният? От какви подбуждения майката е отглеждала своето дете? Какво е искала момата от своя възлюбен? Нима книжовникът не е пишел за просветление на човешките умове, за придобиване на знание и мъдрост? Нима свещеникът не е служил на Бога? Нима военният не е воювал за истина и свобода? Нима майката не е отглеждала детето си в името на любовта? Нима момата не е търсила Бога в своя възлюбен? Всичко това показва, че стремежите на хората са прави, но пътищата, по които се реализират тия стремежи, не са прави. За правилното им реализиране се изисква дълбоко разбиране на вътрешния живот.

Този мистичен разказ се отнася и към човешката душа. Не знае ли човек как да постъпи с Божественото в себе си, и най-хубавите копнежи на душата изсъхват, и най-красивите мисли и чувства се изгубват. Дойде ли човек до това положение, той започва да отдава всички свои неуспехи на някакви вътрешни или външни причини. Всъщност това се дължи на неразбирането как да се постъпи с Божественото, когато То посети човека. Ако вие сте в положението на книжовника или на свещеника, или на военния, или на майката, или на момата, как ще постъпите, като дойде Господ при вас? Ще оставя вие сами да разрешите този ребус. Какво ще направите вие, когато дойде Господ при вас? Когато Бог дойде при вас, Той все ще ви намери в едно от изброените по-горе положения: като книжовник, като свещеник, като военен, като майка или като мома, която пише на своя възлюбен.

Сега ще дойдем до края на мистичния разказ. Най-после Господ посетил един готвач, който наскоро бил завършил курса по готварство и се бил заел да практикува своето изкуство. Едва бил турил на огъня тенджерата с лука, за да се пържи, когато Бог го посетил. Готвачът се спрял, позамислил се и си казал: "Дали ще седи Бог много време при мене? Боя се, че ако остане повече време тук, лукът ми ще прегори и яденето ще се развали, няма да бъде вкусно". Обаче готвачът бил най-искрен от всички ония, които Бог посетил. Още докато си помислил, че Бог със Своето присъствие ще му попречи, веднага съзнал погрешката си, разкаял се и казал: "Господи, направих една погрешка". – "В какво седи погрешката ти?" – "Прости ми, Господи, аз си помислих, че като си дошъл при мене, ще останеш повече време и яденето ми ще прегори. Искам да напусна този занаят, той не е за мене, големи пакости ще ми създаде. Все ще се случи някога яденето ми да прегори и ще мисля, че Ти си причина за това."

Питам: какво казал Господ на този готвач след неговата изповед? Вие сами трябва да отговорите на този въпрос. Казвам: най-учен от всички, които Бог посетил, бил готвачът, който изповядал грешката си. Затова и до днес лукът цъцри в тенджерата на готвача. Тъй щото, ако питате защо цъцри лукът в тенджерата на готвача, ще знаете, че причината за това седи в неговата изповед. Готвачът всякога се изповядва. Който се изповядва, той е на мястото на готвача. Готвачът има по-голям шанс за успех и от книжовника, и от свещеника, и от военния, и от майката, и от младата мома. Защо? Защото лукът в тенджерата и до днес цъцри. Понеже тази мисъл е реална, преведете я и я приложете в живота си. Намерете кой е готвачът у вас и къде е тенджерата, в която готви. Господ казал на готвача: "Готви добре, докато разбереш езика на цъцренето".

"И тъй, пак стана раздор между юдеите за тези думи. И мнозина от тях казваха: Бяс има и луд е; що Го слушате? Други казваха: Тези думи не са на беснуем човек. Може ли бяс да отваря очи на слепи?" (деветнадесети, двадесети и двадесет и първи стих) – тези стихове изразяват вътрешния бунт, който става в човешката душа. Раздорът между юдеите говори за вътрешния бунт у човека. Когато Истината дойде в човека, той винаги се бунтува. Когато човек не може да постигне някое свое желание, той пак се бунтува, готов е да направи големи пакости.

"Отец ми, Който ми ги даде, от всички е най-голям; и никой не може да ги грабне от ръката на Отца ми" (двадесет и девети стих); "Аз и Отец едно сме" (тридесети стих). Христос не казва, че овците са негови, но казва: "Отец ми, Който ми ги даде, от всички е най-голям". С тези думи Христос обръща внимание на това, че душите са излезли от Бога.

"Тогаз пак взеха юдеите камъни да го убият. Отговори им Исус: Много добри дела от Отца моего ви показах; за кое от тези дела хвърляте камъни върху мене? Отговориха Му юдеите и рекоха: За добро дело не хвърляме камъни върху тебе, но за богохулство, и защото ти, като си человек, правиш себе си Бог" (31, 32 и 33 стих) – оттук се вижда, че Христовите думи са засегнали честолюбието на юдеите, вследствие на което старото у тях влиза в борба с новото.

"Ако не правя делата на Отца моего, не вярвайте в мене; но ако ги правя, в мене като не вярвате, вярвайте в делата, за да познаете и да повярвате, че Отец е в мене и аз в Него" (тридесет и седми и тридесет и осми стих) – за да им говори Христос така, това показва, че те нито Бога познаваха, нито Христа познаваха.

Сега ще се пазите да нямате мисли и желания като тези на евреите. Често чрезмерните желания са спънка в живота на човека. Те са причина за греха, а грехът разслабва човека, докарва му преждевременна старост. Старият човек пък се занимава само със своите болки, със своето минало. В душата на стария няма нищо ново, той казва: "На младини беше всичко. Сега няма нищо ново". Ето защо трябва да се пазите от греха и от това, което старостта носи. Не се спирайте върху буквата на нещата: буквата умъртвява, духът носи живот. Според процесите, които виждаме в природата, старият винаги очаква смърт, а младият – живот. Затова казваме: старото носи смърт, младото – живот. Когато разглеждаме старостта в смисъл на мъдрост, това се отнася към друг свят. И тогава под думата стар се разбира човек с опитност, със знание, със сила. Старият човек, който не е разбрал живота, той умира; който е разбрал живота, той оживява. Старият, който е станал силен, умен и мъдър, той е разбрал живота; старият, който не е станал силен, умен и мъдър, той не е разбрал живота.

Както виждате, днес денят е много хубав, няма никакви препятствия, за да разберете Истината. Всеки сам може да си постави някакво препятствие като параван и да не може да разбере Истината. Някой седи зад паравана и казва: "Не мога да изляза оттук". Кога човек си поставя параван? Когато се отклонява от правия, от Божия път. Пръв Адам си направи параван и се скри зад него. Господ го потърси: "Адаме, къде си?". Скрит зад паравана, Адам мълчал. Господ го намерил там скрит и го запитал: "Защо не се обаждаш?". – "Господи, чух гласа Ти, но се боях да Ти се обадя." – "Защо се боиш?" Веднага философията дошла в помощ на Адам. Той започнал да се аргументира: "Господи, аз мислех, че другарката, която ми даде, ще ми бъде помощница, а тя ме тикна в едно предприятие, в което изгубихме всичко, каквото ни даде". Бог хванал тогава неговата другарка, предприемача. Тя казала: "Търговецът, от когото отидох да купувам стока, ме излъга – даде ми лоша стока и задигна парите ми". Така са започнали редица аргументирания: светът не е направен както трябва; отношенията между хората не са разумни; търговците не са честни хора и т.н. Господ запитал жената: "Ти защо не опита стоката, която купуваш?". На онзи адепт, който я изкушаваше около дървото, тя можеше да каже: "Преди да вкуся от забранения плод, аз ще опитам по някакъв начин истинността на твоите думи". По това време в рая имаше много животни. Тя трябваше да даде този плод на някой кон например – той пръв да го опита, за да се види дали наистина той ще стане като Бога. Конете обичат ябълки, тъй щото конят щеше да изяде този плод. Обаче жената не направи опита с коня или с друго някое животно, но го приложи върху себе си.

Разказът за грехопадението на първия човек крие в себе си една от великите тайни на живота. Тази тайна е изнесена в Библията в скрита форма: може би за хиляди години ще остане неразкрита за човечеството, защото хората не са готови още да я разберат. Засега не е позволено да се обясняват причините за грехопадението. Онези, които разбират вътрешния смисъл на живота, знаят тия причини: те знаят, че има неизбежни неща в живота, но защо, за какво става всичко това, мълчат.

Съществува следният закон: всичко изпитвайте, доброто дръжте! Човек не трябва да приема всичко на доверие, но той трябва да проверява, да изпитва нещата. Представете си, че един търговец на въжета дойде при вас и ви предлага от тия въжета, които препоръчва за много здрави. Най-първо вие трябва да ги опитате, за да видите дали наистина тези въжета са яки. Как ще ги опитате: със себе си ли ще направите опита, или с нещо друго? Вие имате един дълбок кладенец, от който вадите с кофа вода. За тази цел вие закачате кофата, която събира около 100 литра вода, за въжето, което искате да опитате, и я пускате в кладенеца. Така спускате кофата няколко пъти в кладенеца – и ако въжето издържа на тази тежест, значи то е здраво. Тогава може да си купите колкото въжета искате. Обаче опита ще направите първо с кофата, а после със себе си. Ще имате предвид метода: първо ще спуснете въжето с кофата в кладенеца, а после ще влезете вие.

Казвам: Ева направи опита със себе си и сгреши. Да прави човек опити със себе си, тоест със своята душа и със своя дух, това са рисковани неща. Всичко изпитвайте, но себе си не изпитвайте. Това подразбира: изпитвайте условията, в които живеете, но себе си никога! Изпитвайте мислите, чувствата, действията си, но себе си, тоест своята душа и своя дух, никога не изпитвайте. Тази е истинската философия на живота. Защо трябва да изпитвате душата и духа си? Какво ще придобиете, ако изпитвате душата и духа си? Нищо няма да придобиете. Не правете опит с това, което Бог е създал! Не правете опит със Свещената книга, която Бог е написал! Тази книга ще пазите като зеницата на окото си. От нея ще четете и ще учите. Тя ще бъде най-главното ви ръководство в живота. Докато имате тази книга и учите от нея, тя ще ви служи като магическа тояжка: с нея ще можете всичко да извършите.

Ето защо казвам: не правете опити с Божествените работи! Има неща, с които можете да правите опити. Те съставляват материалния, външния свят. Той е свят за опити. Дойдете ли обаче до душата си и до духа си, тях ще пазите свещено. Те са излезли от Бога. Щом е така, никакви опити не правете с тях. Имате ли свещени чувства и мисли към душата и духа си, вие ще имате такива свещени мисли и чувства и по отношение на Бога. Що се отнася до вашите физически, преходни мисли, чувства и действия в живота – това е друг въпрос: тях можете да подлагате на разни опити. Дойдете ли до човека като идейно същество, което търси нещо, стреми се към него и когато става, и когато ляга – това е великото, свещеното, красивото, това са духът и душата.

Духът и душата представляват велика тайна за човека. Когато човек дойде до онова просветление на съзнанието си – да разбере що е душа и що е дух, той ще намери и своя Учител, който ще го събуди. Този момент – събуждането на ученика от Учителя, представлява същевременно вътрешно мистично разбиране на нещата. Учителят може да ви намери като книжовник с перо в ръка, като свещеник с кадилница в ръка, като военен със своята сабя, като майка, която къпе детето си, или като мома, която пише на своя възлюбен. Всички тия положения са символи, които трябва да се преведат. При каквото и положение да ви намери Господ, едно е важно – да знаете как да постъпите.

Питам: как нарекохме днешния ден? Ден на Божествената наука. Как сте постъпвали досега според вашата наука? Работили сте, писали сте, но мастилото на перото ви всякога е засъхвало. Какво представлява пресъхването на мастилото? Непостигнати желания. Някой казва: "Имах едно желание, но не можах да го постигна; имах една мисъл, но не можах да я реализирам". Защо не е могъл? Имало е нещо куцо, нещо хромо у него. Защо окуця Яков? Понеже не можа да разбере Истината, той се бореше с Господа – Бог го бутна и той окуця. Мъчно можа да се изправи нещо в характера на Яков. Той разбра отчасти само Истината, затова се хвана за Господа и каза: "Няма да Те пусна, докато не ме благословиш". Господ го благослови, но го остави куц. Тази хромавост у него се яви вследствие на неговите прегрешения към брат му и към баща му, както и към неговата душа. Той взе първородството от брат си – излъга баща си, като се представи вместо брат си Исав, и по този начин взе благословението от баща си. След това Бог трябваше цели 14 години да го учи да не се изкушава и да не ходи по чужди умове. След изтичането на тези 14 години той трябваше да се върне в бащиния си дом, но из пътя окуця в резултат на вътрешния недъг в характера си.

Всеки човек иска като Яков да се справи с миналото си, което наричат карма, но трябва да се справи прямо, ребром: да отвори сърцето си, както готвачът отвори сърцето си за Господа, и да каже: "Господи, искам да напусна този занаят!". Казвам: всички вие искате да бъдете добри, та като дойде Господ, да ви намери такива. Когато Бог дойде при книжовника, работата му трябваше да бъде свършена, а Бог го завари с недовършена работа. Когато Бог посети военния, той трябваше да тури сабята си в ножницата – да е свършил вече работата си. Когато Бог отиде при свещеника, той трябваше да е свършил службата си; когато отиде при майката, тя трябваше да е окъпала вече детето си; когато отиде при младата мома, тя трябваше да е написала писмото до своя възлюбен. Най-после, когато Бог посети готвача, и той трябваше да е сготвил яденето и да каже: "Господи, радвам се, че ме посети. Заповядай да Те нагостя!".

Драмата в душата на човека се крие в това, че когато Бог го посещава, Той го намира с недовършена работа. Дойде ли Бог при вас, работата ви трябва да бъде свършена. Тази основна мисъл трябва да държите в ума си, а не само мисълта, че трябва да бъдете добри. Първия път Бог ви завари с недовършена работа. Когато дойде втори път при вас, как трябва да ви намери? Пак ли трябва да държите перо, сабя и кадилница в ръка? Работата на книжовника, на свещеника, на военния, на майката, на младата мома и на готвача трябва да бъде свършена, за да им даде Бог нова работа. Време е вече да ви се даде нова работа. Ако държите перо в ръка, ако държите сабя в ръка, ако държите кадилница в ръка, ако къпете детето си, ако пишете писмо на възлюбения си и ако готвите, когато Бог ви посети, знайте, че ще стане това, което досега е ставало. Слезе ли Бог на Земята, работата на всички хора трябва да бъде свършена.

Веднъж запитали магарето защо го бият. То отговорило: "Бият ме, за да не съм магаре". – "Ами защо си магаре?" – "Исках да мина през посвещение, да разбера тайните на Бога, но не можах и затова станах магаре. Едно научих: докато разбера Божествените тайни, много цепеници ще се стоварят върху гърба ми." Днес, когато магарето реве, то казва: "Труден е пътят на посвещението!". Следователно, за да дойде до четвъртото посвещение, човек трябва да мине през пътя на магарето. Дълго време ще го бият и след този бой то най-после ще каже: "Посветих се!". Смисълът на посвещението не седи само в това – да знаеш, че са те били, но трябва да научиш нещо от този бой. Истинско посвещение минава този, който всякога знае за какво го бият. Например натоварят ли те с дърва, трябва да знаеш защо те товарят; ударят ли ти десет или повече тояги, трябва да знаеш защо те бият. Някои ще ти казват, че си магаре с дълги уши, че не трябва да ревеш тъй силно, че не можеш да носиш вода или че си упорит, своенравен. При посвещението си човек трябва да превръща всички тия неща: да се освободи от положението, в което се намира, иначе ще минава от едно прераждане в друго и ще се намери все в същото положение – като магаре.

Магарето е символ на неблагоприятните условия, които човек трябва да преодолее и с които трябва да се справи. Тъй щото в съзнанието си човек трябва да мине в по-високо положение от това, в което се намира. Няма нищо лошо в магарешката форма. Запитайте вълка нещо за магарето, и той веднага ще започне да се облизва. Вълкът високо цени магарешкото месо. Достатъчно е един път само да е ял магарешко месо, за да обикаля след това цели девет месеца на същото място, дано намери още едно магаре. Само вълкът знае какво се крие в магарешкото месо. Когато вълкът яде магарешко месо, той вече придобива неговата опитност и не иска втори път да минава през същата форма. Вълк, който е ял един път магарешко месо, иска или не иска, свързва се вече с магарето и става магаре.

И тъй, ако човек не може да разреши трудните условия на живота, той се ограничава; разреши ли ги, той се освобождава. Тъй както светът е устроен, той представлява път, метод, чрез който Бог работи. Когато изучаваме минералите, скъпоценните камъни, растенията и животните, ние трябва да се спираме върху смисъла, който се крие в тях. Когато изучаваме светлината, топлината, също така трябва да изучаваме техния смисъл и предназначение. След създаването на света Бог поставил първия човек в райската градина, между растения и животни, като му казал да ги завладее. Да ги завладее – това подразбира да ги изучи, да се ползва от тях, да бъде разумен господар на Земята, ако иска да бъде щастлив. Казвам: блажени сте, когато Бог дойде между вас и намери, че сте свършили работата си и чакате да ви се даде нова.

Сега ще направим една малка екскурзия до връх Дамга.

20 август 1930 г., при езерото Елбур

Божествена връзка

Каква беше задачата за днес? Днешният ден е определен за възстановяване на връзката ни с Бога. Този ден е един от важните дни. Задачата, която имате днес, ще важи и през цялата година. Задачите, които ви се дадоха през тези пет дни, от неделя до четвъртък, ще важат и за цялата година. Първият ден, неделята, беше определен за работа върху освобождението на човека. Значи всеки ще работи за освобождението си. Понеделник беше ден на освещение. Човек трябва да посвети живота си в служене на Бога. Вторник беше определен за работа върху Любовта, Мъдростта и Истината. Сряда беше ден, определен за Божествената наука. Четвъртък – ден за възстановяване на Божествената връзка. Питам: какво се изисква на физическия свят, за да направите някаква връзка? Например за да свържете един конец, той непременно трябва да има два края. Ако конецът имаше само един край, по никой начин не би могъл да се свърже. Защо и как се свързват конците? Защо и как се свързват въжетата, с които се пускат кофите в кладенците? Конците се свързват един с друг, за да послужат за нещо. Единият край на въжето се връзва за дръжката на кладенеца, а другият край се връзва за кофа, за да се извади вода от кладенеца. Значи и въжетата се свързват, за да послужат за нещо.

Следователно, ако човек не направи някаква връзка, той не може да постигне своите желания. Връзката е метод за постигане на известни желания. Ако имате въже, с което искате да извадите вода, какво трябва да направите? Ще вържете въжето за кофата и така ще извадите вода. Нямате ли кофа, която да завържете за въжето, не можете да извадите вода. Значи съедините ли двата края, направите ли връзката добре, вие можете да работите. За да работи човек правилно, у него трябва да стане вътрешно преобразуване, което се постига именно чрез връзката. Казвам: човек може да работи само след като направи връзка. Работа и връзка вървят едно след друго. Някога човек сам прави връзка, някога други я правят. Обаче който и да направи връзката, важно е човек да има тази връзка и да работи, за да може и живата природа да работи върху него. Такъв е Божественият закон, който носи новото в живота.

В какво седи новото? В Божествената връзка. Който разбира смисъла на връзката, за него няма по-хубаво нещо в живота от нея. Който не разбира смисъла ù, за него няма по-лошо нещо от връзката. Значи връзката произвежда два различни резултата. Например ако ръката на човека не е свързана за тялото, може ли тя да бъде това благо за него, каквото всъщност представлява? Понеже ръката е свързана за тялото, затова тя принася полза на човека. Ако езикът не е добре свързан в устата, каква полза ще принесе на човека? Колкото и лош да е езикът на някой човек, като е свързан, той все пак може да каже и нещо добро с него. Ако очите на човека не бяха свързани с мускулите, те не биха го ползвали в нищо. В такъв случай няма по-хубаво нещо от връзката.

Следователно всяко нещо, което ни принася радост и веселие, се дължи именно на вътрешната връзка между нещата и явленията. Тази вътрешна връзка е поставена от Бога, благодарение на което Той присъства навсякъде. Ние наричаме тази връзка Божествена, без разлика на това дали я съзнавате, или не. Ако я съзнавате, ще се радвате; ако не я съзнавате, ще се чудите как е направено окото, как се държи езикът и т.н. Тъй щото всяка мисъл и всяко чувство, които се проявяват у нас, не са нищо друго, освен присъствието на живия Господ, Когото ние търсим навсякъде. Всяка мисъл е резултат на вътрешната връзка с някое разумно същество. Мнозина може да не разбират как е станала тази връзка, но това нищо не значи – връзката съществува. Едно от условията за възстановяване на вътрешната връзка с Бога е благодарността. Защо трябва да благодари човек на Бога? И защо трябва да се радва?

Казано е в Битие, първа глава, първи стих: "В началото създаде Бог небето и земята". Ако Бог не беше създал небето и земята, нямаше на какво да се радвате. Затова всяка сутрин, като ставате, благодарете на Бога, че с очите си виждате небето, а с краката си ходите по земята. "А земята беше неустроена и пуста; и тъмнина бе върху бездната, и Дух Божи се носеше върху водата" – втори стих. Радвайте се, че Дух Божи се носеше върху водата, върху тази безформена материя, и я устройваше, оформяше. "И рече Бог: Да бъде виделина! И стана виделина" – трети стих. Радвайте се, че има виделина в света, защото без нея нищо не бихте могли да различите: тя разкрива красотата и хармонията в природата, които и ние сме дошли тук да видим. "И нарече Бог виделината ден, и тъмнината нарече нощ" – пети стих. Радвайте се на деня и на нощта, които Бог създаде: деня – за работа; нощта – за почивка. "И рече Бог: да бъде твърд посред водите, и да разлъчи вода от вода." – шести стих. Радвайте се на водата в езерата и в реките, радвайте се на водата в изворите – на всичката вода! Радвайте се на водата в чешмичката, която тук направихме. Водата, която Бог създаде, е проводник на живота. "И нарече Бог твърдта небе" – осми стих. Радвайте се на небето, което е устроено и по което виждате Слънцето, Луната и безброй звезди.

"И нарече Бог сушата земя, и събранието на водата нарече море" – десети стих. Благодарете и за сушата, по която днес стъпвате! Направете превод на думите земя, суша, море – те имат вътрешен смисъл. Всички тия неща, които заобикалят човека, завладяват ума му и той започва да учи, да се развива правилно. "И рече Бог: да прорасти земята зелена трева, която да дава семе, и дърво плодоносно, което да ражда плод по вида си, на който семето да е в него на земята" – единадесети стих. Благодарете за тревите, за дърветата, за всичко, което виждате върху земята, по която ходите. Значи и днес, заедно с вчерашния ден, благодарете на Бога, че можете да виждате Слънцето и Луната на небето, а вечерно време – и звездите. Когато Бог създаде Слънцето и Луната, тогава и науката се яви у нас. Бог създаде още рибите, птиците и млекопитаещите, които изразяват Божествени сили. "И благослови ги Бог и рече: Плодете се и множете се, и напълнете водата в морята: нека се умножат и птиците по земята" – двадесет и втори стих. "И рече Бог: Да произведе земята животни одушевени по вида им, скотове и гадове, и зверове на земята по вида им" – двадесет и четвърти стих. Когато у вас се яви някое лошо чувство, това се дължи на животните у вас, които обаче имат своето дълбоко предназначение. Добрите чувства се дължат на млекопитаещите, а лошите чувства – на зверовете, на хищните животни.

"И създаде Бог человека по образу Своему, по образ Божи създаде го: мъжки и женски пол ги създаде" – двадесет и седми стих. Благодарете на Бога, че ви е създал по образ и подобие Свое! "И благослови ги Бог, и рече им: Плодете се и множете се, и напълнете земята, и обладайте я; и владейте над рибите морски, и над птиците небесни, и над всяко животно, което се движи по земята" – двадесет и осми стих. Благодарете на Бога за тази власт, която ви е дал. Вие можете да упражните тази власт само тогава, когато благодарите за всичко.

И тъй, днешния ден ще посветим на мисълта, че ние сме направени по образ и подобие на Бога, Който ни е дал власт над по-нискостоящите от нас същества. Това се отнася до вътрешния човек, до Божественото у човека. Благодарите ли на Бога, давате ли предимство на Божественото у вас, всичките ви желания ще се постигнат. Не признавате ли реда, по който светът е създаден, нищо не можете да постигнете. И религиозните, и учените хора трябва да вървят по пътя, който Бог е определил. Бог създаде света, но още не го е завършил. Тъй както светът се развива, всичко върви към реализиране на Божествените идеи. Сега ще работите за възстановяване, за уякване на връзката ви с Бога, за да чувствате Неговото присъствие всякога и навсякъде. Например като наблюдавате сутрин изгряващото Слънце, а вечер – Луната и звездите по небето, сърцата ви да трептят, да чувствате Божието присъствие.

Днешният ден е тържествен, защото Дух Божи присъства между нас. Божието дихание е навсякъде. Много неща не са ясни за вас по единствената причина, че сте в долината. Може ли този, който е в долината, да вижда това, което друг вижда на планината? Това не показва, че този, който е в долината, не е способен да вижда както онзи, който е на планината. И той може да вижда както онзи на планината, но днес няма възможност да се качи на това високо място, вследствие на което много неща за него не са ясни. Следователно, когато някои неща не са ясни за вас, вие трябва да напуснете долината, да се качите на планината и оттам да ги разглеждате.

Значи от изгрева на Слънцето до обяд човек седи на планината. Този процес в нашия живот е възходящ. Ние го наричаме служене на Бога. Дойде ли Слънцето до най-високия връх на планината, то започва постепенно да слиза и върви към залязване. С него заедно и човек прави друга дъга в своя живот: той слиза в долината, където ще започне Божествената работа. На другия ден, от изгрева на Слънцето до обяд, човек пак се качва на планината, а след обяд слиза в долината да работи. През нощта човек е пак на работа. Тогава започва най-грубата работа – пречистване на къщата. Господарят излиза от къщата си, тоест от своето тяло, а слугите пречистват цялата къща. Сутринта, когато господарят, тоест Божественото в човека, се върне в къщата си, намира всичко пречистено, в пълен ред и порядък, и започва работата си: изкачване на високия връх и после слизане в долината, на работа. Следователно възкачването нагоре е път на Божественото, а слизането в долината е път на човешкото.

И в съзнанието на хората стават същите процеси: възкачване и слизане. Когато работите на хората не вървят добре, те се мъчат, страдат. Това показва, че в съзнанието им става процес на слизане, процес на залязване на Слънцето. За да излязат от това положение, те трябва да направят един полукръг. Следователно, когато човек страда, той трябва да има търпение да изчака изгряването на Слънцето. Изгрее ли Слънцето, всичките му страдания и противоречия изчезват. Изгревът на Слънцето носи Божиите благословения. Изгревът на Слънцето носи всички възможности за реализиране на човешките желания. От изгрева на Слънцето до обяд човек не мисли за страданията, защото до това време идат Божиите благословения. От обяд нататък човек започва да мисли за страданията. При залязване на Слънцето той започва да мисли вече за ликвидиране със страданията, с всички вземания-давания. Така човек се приготвя за следващия Божествен ден, който е вечен, понеже извира от Вечното Начало на живота.

Казвам: връзката, която ще възстановите днес, не се отнася само за един ден. Божественият ден се състои от много човешки дни. Вие нямате представа за дължината на Божествения ден по причина на прекъсванията, които стават във вашето съзнание. Във физическия живот има една фаза, която точно определя обстановката на нещата. Например при определяне на времето в часовника се отбелязва моментът, когато Слънцето изгрява и залязва. Хора, у които чувствителността, чувството за време е силно развито, могат без часовник да определят точно часа, с разлика най-много от пет минути. Ако събудите такъв човек нощем и го запитате за часа, той ще ви определи времето. Даже часовниците не определят толкова точно времето, както някои хора го определят вътрешно. Земята не се движи механически, както ние предполагаме.

И тъй, хубавите дни, които имаме тук, са благо за нас, с което Бог ни удостоява. Това благо е признак на Божието благословение. В първия ден, в неделя, имаше тук-там малко облаци, които говорят за малки противодействия. Днес вече имаме най-хубаво време. По-хубаво време от това не може да се очаква. Последните пет дена, от неделя до четвъртък, представляват букет от хубави дни. Неделя и понеделник бяха подготвителни дни, но в последните три – вторник, сряда и четвъртък, които бяха определени за работа, времето беше много хубаво. Следователно първите два дена показват, че ако работите по човешки, през годината ще имате малка мъгла. Времето през последните три дена показва, че ако работите по Божествен начин, всичките ви работи през годината ще вървят добре и ще се оправят. Тъй щото има връзка между времето и значението на дните, на това трябва да се обръща внимание. В сряда времето се оправи, денят беше много хубав. Той беше определен като ден на Божествената наука. Значи, щом дойде Божествената наука, времето се изяснява. Следователно знанието, науката разпръсват облаците и мъглите. Четвъртък – денят на Божествената връзка, пречисти всичко. Небето е съвършено чисто, ясно. Следователно, когато човек направи връзка с Бога, неговото небе ще се пречисти съвършено, по него няма да има никакви облаци, никакви мъгли.

Казвам: стремете се да възстановите в себе си тази жива връзка! Не мислете, че нещата могат да се постигнат по механически начин. Един стих от свещеното Писание казва: "Ние сме съработници на Бога". Значи, като работим за Бога, ние вземаме участие в Неговото дело. И тогава всичко онова, за което душата ни копнее, ще се постигне; всичко онова, към което нашият ум се стреми, ще се реализира; всичко онова, което човешкото сърце желае, ще се осъществи. Изобщо всичко, което човек мисли, чувства и желае, той може да постигне. Обаче не желайте да постигнете всичко изведнъж. Не желайте всичките ви цветя да цъфнат наведнъж. Защо? Ако всички цветя в градината ви цъфнат наведнъж, радостта ви ще бъде голяма наистина, но за кратко време. Щом цветята ви прецъфтят, през останалото време от годината ще бъдете лишени от радост. Както природата е наредила – цветята да цъфтят през течение на цялата година, тъй е най-хубаво. Не желайте всичката вода от извора да изтече изведнъж. Изтичането на водата е закон за постепенно реализиране на нещата. В това отношение и вашата мисъл трябва да бъде подобна на течащата вода, да няма прекъсване. Вашата мисъл трябва да бъде подвижна като въздуха. Дойдете ли до някой извор, благодарете, че Бог е създал водата, за да се ползвате от това благо. Поемете ли въздух в дробовете си, благодарете на Бога, че Той го е създал, за да познавате Неговите мисли. Видите ли сутрин изгряващото Слънце, благодарете на Бога, че го е създал, за да можете под неговите лъчи да различавате нещата.

Съвременните хора са се отклонили от Божествения път, забравили са Бога и търсят нещо отвън, което никой не може да им даде и което никъде не могат да намерят. Те дишат Божествения въздух, възприемат Божествените мисли, а насочват погледа си далеч някъде в бъдещето, откъдето нищо не могат да получат. Хората казват: "Някога, в далечното бъдеще, все ще постигнем желанията си". На кое бъдеще се надяват? В настоящето човек може да постигне това, което желае – няма защо да очаква от бъдещето. Достатъчно е още днес да поеме той чрез въздуха Божествените мисли и да ги обработи в себе си. Един ден тези мисли ще израснат и ще дадат своя плод. Те ще създадат това бъдеще, което хората очакват. Те ще се оплодят в градините на техните души и ще се проявят като светли мисли и желания. Дойде ли това време, хората ще бъдат разположени едни към други – те ще се обичат. Бъдещето на всички зависи от днешния ден. Помнете правилото: който се осигурява за един ден, той се осигурява за всички останали дни на живота си; и обратно: който се осигурява за всички дни на живота си, той се осигурява само за един ден.

Казвам: който мисли, че може да се осигури за цял живот, той ще се натъкне на стария живот, дето хората очакват щастие по механически начин. Например те очакват щастието отвън – да ги обичат хората. Някоя мома се облече хубаво, накичи се и отиде на хорото да играе, тя търси някой момък да я хареса, да я направи щастлива. И момъкът се облече, отиде на хорото, търси някоя мома да го хареса. Желанието на човека да бъде щастлив не е лошо, но той го търси по крив път. По този начин щастието не се придобива. Някой човек иска да бъде учен, но след като стане учен, пак не е щастлив. Защо? Той е придобил това знание неправилно и не е готов за него. Вместо да стане по-смирен, той се възгордява, вследствие на което хората не го уважават и започват да го обиждат. Този философ, ако напише някоя философска книга, ще иска всички да го зачитат, да го ценят. Не срещне ли това от тях, той ги нарича глупци, невежи, а с това ги настройва още повече против себе си. Този учен нарича хората глупци, невежи, а очаква от тях щастието си, иска те да го повдигнат.

Друг някой казва: "Аз искам да живея по Бога, отричам се от светския живот". Питам: какъв е светският и какъв е Божественият живот? Ще направя едно сравнение между светския и Божествения живот, за да видите в какво седи разликата. Когато човек се нахрани хубаво, но не благодари на Бога за яденето, като не признава, че всичко това е дадено от Бог, той е в светския живот. Когато човек яде и благодари на Бога за всичко, което му е дал, той е в Божествения живот. Когато някой момък се хване на хорото до някоя мома и не благодари на Бога за здравите крака, които има, нито пък съзнава, че момата до него е от Бога създадена и Нему принадлежи, той е в светския живот. Обаче ако този момък благодари за здравите си крака и съзнава, че момата, която е до него, е Божие създание, той е в Божествения живот.

Следователно всичко, което човек върши несъзнателно, е светско; всичко, което човек върши съзнателно, е Божествено. Който не признава, че благата, които има в живота си, са дадени от Бога, той е светски човек; а този, който признава, че благата, които има, са дадени от Бога, е Божествен човек. Когато съзнавате, че в дадена работа Бог взема участие, тя е Божествена; щом Бог не взема участие в някоя работа, тя е светска. В Божествените работи резултатите са добри, в човешките резултатите са лоши. Щом е така, вършете всичко, което е Божествено! Защо не благодарите на Бога, че имате здрави крака, с които можете да играете и да ходите?

Казвате: "Ние трябва да се обичаме, да се любим". Какво разбирате под думата любов? Ще поясня тази мисъл с един пример. Когато човек се влюби в някого, това означава, че той иска да опита неговия плод, тоест иска да приеме малко топлина от неговата. Когато откъснете един плод от някое дърво, вие пожелавате да го вкусите, да опитате неговата сладост, да се уверите, че това, което Бог е създал, наистина е хубаво. Като вкусите плода, казвате: "Хубав е този плод!". На същото основание, приеме ли човек малко топлина от своя възлюбен, вкуси ли от неговия плод, сърцето му непременно трепва. Топлината на възлюбения е плод от духовния свят. Следователно момъкът се хваща на хорото до някоя мома заради плода ù. Има ли тя плод, той ще играе, ще скача при нея на хорото; няма ли тя плод, няма да се хване при нея – ще отиде при друга мома.

Съвременните хора, които не могат да мислят по новия начин, като видят, че някой момък се е хванал на хорото до някоя хубава мома, разглеждат въпроса по старому и казват: "Този момък се е хванал до онази мома, защото е красива". Това е криво разбиране на нещата. Те гледат на момъка като на вълк, който обикаля около някое агне. Защо вълкът обикаля около агнето? За да го изяде. Вълкът обаче не разбира Божиите пътища, а момъкът ги разбира, тъй щото подбужденията на момъка и на вълка не са едни и същи. Вълкът не търси агнето заради неговото мляко, а иска да го изяде. Той казва: "Аз обичам агнето". Да обича агнето, това е правилно, но начинът, по който изразява своята любов, не е правилен. Вълкът казва: "Защо да не обичам агнето? Бог го е създал за мене". Щом вълкът разсъждава така и яде агнетата, за него пък ще се намери още по-голям вълк, който ще обиколи няколко пъти около него, ще го нападне и ще го изяде. Вълкът ще каже: "Не, това не трябва да се допуска!". Питам: къде е философията тогава, къде е логиката? Вълкът може да напада по-слабите от себе си и да ги яде, а него не може да нападне някой по-силен вълк! Както вълкът напада агнето, на същото основание по-силният вълк ще нападне него.

Противоречията в живота произтичат от това, че хората намират, че известни постъпки спрямо тях не са прави. Всяка постъпка на хората към някой човек не е нищо друго, освен отражение на някоя негова крива постъпка към известно живо същество. Както си постъпвал към другите, така ще постъпват и към тебе. Казано е в Писанието: "С каквато мярка мериш, с такава ще ти се отмери". Това е законът. Нещата се преповтарят. Лошите, неблагоприятните условия в живота идват да напомнят на хората, че някои техни методи, схващания, учения или служенето им на Бога в някои отношения не са били прави. Казвам: ние имаме предвид всичко това и то трябва абсолютно да се коригира. Смисълът на живота не седи в изпълнение волята Божия по буква, но като изпълнявате волята на Бога, трябва постепенно да изправяте живота си, като му дадете онази цена, каквато той действително заслужава.

Някой казва: "Непостижими са нашите желания". Непостижими са желанията само за онзи, който не работи, за онзи, който не знае как да работи, и за онзи, който няма връзка с Бога. За този, който работи, за този, който знае как да работи, и за този, който има връзка с Бога, всичко е постижимо. Искате ли да постигнете желанията на своята душа, първо възстановете връзката си с Бога и работете за Него, а не за себе си. Добродетелният човек работи за Бога, а никога за себе си. Не работи за себе си – под това подразбирам: не работи за нисшето в себе си. Работи за Бога – под това подразбирам: работи за висшето в себе си. Понеже Бог създаде всичко, човек трябва да се учи от Бога – да види как Той създаде света; после по същия начин трябва да работи и той, за да създаде своя живот. Човешкият дух трябва да се носи над бездната, за да устрои в човека това, което не е устроено. В живота на човека има голям хаос, затова Божественото в него, господарят му, трябва да тури ред и порядък в неговия живот. Това значи да създаде човек характер в себе си. Кой ще му създаде характера? Неговият дух. Духът твори в човека.

"В начало създаде Бог небето и земята." Небето в нас, това е нашият дух, земята – това е нашата душа. Божественото, което непрекъснато работи, твори у нас, пише нашата свещена книга. Не пресъздаде ли човек своите мисли и чувства – да съзнава, че всичко, което Бог е направил, е добро, той нищо няма да постигне. Казано е в Писанието, че Бог най-после създаде човека и го постави господар на всички животни. По същия начин и вие, когато създадете и устроите всичко в себе си, ще поставите някого за господар, да управлява онова, което сте създали. Кого ще поставите за господар? Духът, висшето Себе.

И тъй, на всички предстои възстановяване на вътрешната връзка с Бога, вътрешно пречистване, както и придобиване на вътрешно знание, което да донесе правилно разбиране на живота. Придобиете ли тези неща, вие ще можете лесно да се справите с мъчнотиите, с противоречията на живота, които ви отдалечават от великата цел. Противоречията, мъчнотиите в живота са временни. За да реализира човек Божественото в себе си, той трябва да разбира общия план на живота, който Бог е поставил. Който не разбира този общ план на живота и не върви по определения Божествен път, той нищо не може да постигне. Христос казва: "Ако и аз постъпвам като вас, ще бъда подобен вам". Съзнавате ли всичко, което вършите, вие живеете по Бога. Живеете ли с тази мисъл дълго време, постъпвате ли според нея, тя ще ви помогне да реализирате всичко добро, което душата ви желае.

Как ще ви помогне тази мисъл? За изяснение на въпроса ще приведа следния пример. Представете си, че имате кладенец, дълбок 20 – 30 метра. Колко време трябва да въртите дръжката на колелото, за да спуснете кофата в кладенеца и да извадите от него вода? Трябват ви най-много 5 – 10 минути. Следователно, ако искате да реализирате някое ваше желание, непременно трябва да вървите в правия път. Вървите ли в този път, няма да минат повече от 5 – 10 минути, и желанието ви ще се реализира. През това време обаче вие трябва да въртите дръжката на колелото, за да спуснете кофата в кладенеца. Ако не знаете как да я въртите или очаквате други да я въртят, реализирането на вашето желание се отлага. Някой казва: "Чакам да дойде някой по-силен от мене, да хване дръжката и да ми извади вода". Това подразбира, че този човек чака благоприятни условия. Не чакайте да дойде по-силен от вас човек, но сами хванете дръжката на колелото и въртете. Няма да минат 5 – 10 минути, и ще изкарате водата горе. Извадите ли сами вода от кладенеца, останалото време от деня ще употребите за друга работа. Мислите ли, че сте деликатни, нежни и чакате ли да мине някой човек, да извади вода вместо вас, вие ще изгубите целия ден в очакване и никаква друга работа няма да свършите. Това се случва и във всекидневния живот. Често много от съвременните хора изгубват целия живот за постигане на някои свои дребни желания.

Тази година ви се дава следната задача: да работите, да учите и да възстановите връзката си с Бога. Хубавото време днес показва, че ще имате Божието благословение: каквато работа започнете, ще я свършите добре. Вървите ли по Божия път, ще постигнете всичко, което желаете. Съзнавате ли, че всички положения, които хората заемат в живота, са еднакво важни и от Бога определени, вие вървите в правия път.

Ще приведа следния пример за изяснение на последната мисъл. Един ден Бог поставил на един кръстопът една жива ръка, в която имало съзнание, да показва на минувачите пътя за един голям извор. На ръката било написано къде е пътят за извора. Всеки пътник се спирал пред ръката, прочитал написаното и се отправял към извора. На първо време ръката била доволна от положението си, от това, че можела да посочва пътя към извора, да улеснява пътниците. Един ден тя се отегчила от своята еднообразна работа и си казала: "Дотегна ми вече кой как мине, да му посочвам пътя за извора. При това всички минават-заминават и никой не ми благодари. Тези хора не заслужават да седя заради тях цял ден на кръстопътя и да дишам прах". Тогава ръката се обърнала към Бога с молба да ù даде някаква по-висока служба. – "Каква служба искаш?" – "Искам да бъда на някоя висока планина, да върша някаква важна работа." Господ я поставил на един висок планински връх и я направил ветропоказател. Тя се намерила на върха и определяла посоката на вятъра, но останала самотна, защото никой не минавал покрай нея. Едва сега разбрала тя, че първото ù положение, на кръстопътя, било по-важно, отколкото да бъде ветропоказател на някой планински връх.

Много от съвременните хора, също като тази ръка, искат да заемат високи положения в света. И това е добро, но самотни ще бъдат, малко хора минават по планинските върхове. На върха онази ръка се въртяла, но била сама, никой не минавал покрай нея. Тогава тя съзнала грешката си и казала: "Толкова време вече седя на този връх, показвам на хората какво ще бъде времето, дали ще има вятър, на мореплавателите показвам посоката на вятъра, ще имат ли попътен вятър, но при всички мои услуги никой не ме поглежда, никой не минава покрай мене! Груби са тук хората. Добре ми беше на кръстопътя, там кой как минеше, все се спираше пред мене и ме запитваше за пътя към извора. По-благородни бяха хората там!".

Какво показва тази приказка? Приказката показва, че и в двата случая ръката не съзнавала защо е поставена на едното и на другото място и как трябва да изпълни службата си. Следователно, когато човек не съзнава благото, което Бог му е дал, той ще бъде нещастен и при ниското, и при високото положение, което заема. Бедният, който съзнателно служи на Бога, е щастлив; богатият, който съзнателно служи на Бога, е щастлив. Бедният, който несъзнателно служи на Бога, е нещастен в беднотията си; богатият, който несъзнателно служи на Бога, е нещастен в своето богатство. Нямате ли съзнание за това, което вършите, вие ще бъдете нещастни и в науката, и в религията. Даже и светията, ако мисли, че е светия само за себе си, ще бъде нещастен. Човек може да запази своята святост само ако служи на Бога.

Основната идея, която трябва да държите в ума си, е да възстановите вътрешната си връзка с Бога. Тя е ключ към всички тайни. Стремете се към реализиране на тази идея, докато всички неща ви станат ясни. Когато Божествената светлина ви озари, всичко ще ви стане ясно. Натъкнете ли се на някои ваши тъмни мисли и желания от миналото, съзнанието ви се помрачава и вие не можете да разбирате нещата. Например ако говорите на някой болен за Бога, той ще ви каже: "Какво ми говориш за Бога, не виждаш ли, че аз имам нужда от лек?". Болният има право да казва така, но той не знае, че ако направи връзка с Бога, по-добър лек от този няма за него. Съзнае ли това, което му проповядвате, той ще се излекува веднага. Отивате при някой невежа да му говорите за Бога. Той казва: "Какво ми говориш за Бога? Аз искам знания, наука, не се нуждая от проповеди". Невежият не знае, че най-ученото същество в света е Бог. Следователно, ако направи връзка с Бога, той ще придобие големи познания. Ето защо човек трябва да се свърже с Бога, със своя Учител.

Казвам: свържете ли се с Бога, с Учителя си, трябва да слушате с двете си уши. Сърцата и умовете ви трябва да бъдат така подготвени, че да разбирате всяка Негова дума. Не критикувайте думите на Учителя си. Съмнявате ли се в нещо, проверявайте го. От резултатите ще съдите за истинността на Неговите думи. Свържете ли се с Учителя си, и светлината ще дойде. Дойде ли светлината, тя ще увеличи живота и свободата ви. Ако светлината, животът и свободата на човека се увеличат, какво повече може да желае той?

В живота са постиженията на всички желания; в светлината са постиженията на всички мисли; в свободата се постига всичко, което човек желае. Нямате ли връзка с Бога, с Учителя си, нищо не можете да постигнете. Всеки, който ви убеждава да вярвате в едно или в друго верую, той трябва да ви даде живот, светлина и свобода. Ще ми възразят: "Когато човек умре и се освободи от ограниченията на своето тяло, той ще види и разбере много неща". Не, човек трябва да види и разбере нещата още докато е жив, а не след като умре. Под думата смърт ние разбираме грешен живот. Като грешен, човек трябва да умре, но като праведен, той трябва да живее и да учи. Следователно човек трябва да умре за греха, да се освободи от него, а да оживее за правдата, за Бога. Иска ли да оживее за Бога, той трябва да има живот, светлина и свобода. Ние сме за живота, който трябва да е изобилен; ние сме за светлината, която трябва да бъде в изобилие; ние сме и за абсолютната свобода.

И тъй, ние сме за живота на безсмъртието, за изобилната светлина и за абсолютната свобода. В това седи връзката с Бога. Всяко друго учение ще ви отклони от правия път. Това е правилното разбиране на живота. Ние не говорим за смърт, за умиране. На онези, които са умирали веднъж, казвам: "Втори път да не умирате!". На онези, които сега са умрели, казвам: "Вие трябва да оживеете!". На живите казвам: "Вие не трябва да умирате, а живейте, за да дойдете до безсмъртието!". Казвате: "Който се е родил веднъж, все трябва да умре". Трябва да умре само този, който се е родил и е сгрешил. И обратно: който е умрял и не греши, той трябва да се роди, отново да оживее.

Желая на всички да имате живот изобилен – живот на безсмъртието; да имате светлина изобилна и свобода изобилна! Искам тази година да възстановите връзката си с Бога, да я съзнавате и за всичко да Му благодарите. Работете всички усърдно, пламенно, за да принесете много плод и да се радвате на плодовете си.

21 август 1930 г., при езерото Елбур

Table of Contents

Съдържание

Вместо въведение

19.07.2019 - Прости и сложни движения

20.07.2019 - Живите сили в Природата

21.07.2019 - Възможности

22.07.2019 - Развитие на съзнанието

23.07.2019 - И Петър Го взе настрана

24.07.2019 - Новата азбука

25.07.2019 - Хубави чувства

26.07.2019 - За Слава Божия

27.07.2019 - Единство и общност

28.07.2019 - Господар и слуга

29.07.2019 - Пред Новата епоха

30.07.2019 - Божественият и човешкият свят

31.07.2019 - Закон за частите и за Цялото

1.08.2019 - Рaдвайте се!

2.08.2019 - Царският път на душата

3.08.2019 - Млад, възрастен и стар

4.08.2019 - Две естества

5.08.2019 - Божественият ръб

6.08.2019 - Новораждане

7.08.2019 - Несъвместими неща

8.08.2019 - Пробни страдания

9.08.2019 - Ценност на нещата

10.08.2019 - Проява на Любовта

11.08.2019 - Сочни храни

12.08.2019 - На планината

13.08.2019 - Абсолютна чистота

14.08.2019 - Интуиция

15.08.2019 - Скришната стаичка

16.08.2019 - На езерата

17.08.2019 - Задължително право

18.08.2019 - Първият ден

19.08.2019 - Наближило е Царството Божие

20.08.2019 - Начало и край

21.08.2019 - Поучения, преживявания и наставления на планината

22.08.2019 - Благословена между жените

23.08.2019 - Виждане и съзнаване

24.08.2019 - Носител на Божиите мисли

25.08.2019 - Познава гласа Му

26.08.2019 - Божествена връзка